ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2026 року 
м. Київ
справа №620/1243/19
адміністративне провадження № К/990/28079/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Тацій Л.В.,
суддів: Стеценка С.Г.,  Шевцової Н.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження справу № 620/1243/19
за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Чернігівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення в частині, провадження в якій відкрито 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.06.2019 (суддя Лобан Д. В.), постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.05.2025 (головуючий суддя Черпак Ю. К., судді Кобаль М. І., Штульман І. В.) та ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.06.2025 (головуючий суддя Черпак Ю. К., судді Мельничук В. П., Кобаль М.І.),
УСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2019 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Чернігівської міської ради (далі також відповідач), у якому просив визнати протиправним та скасувати рішення від 18.04.2019 № 161 «Про демонтаж тимчасових об`єктів на території м. Чернігів» в частині демонтажу тимчасових об`єктів за адресою: АДРЕСА_1 (додаток п. 6-11), а саме: 1) металевий паркан, розміром 10x50 м; 2) дерев`яна альтанка, розміром 8x10 м; 3) дерев`яна альтанка розміром 3x3 м; 4) дерев`яна альтанка, розміром 3x3 м; 5) дерев`яна альтанка, розміром 3x3 м; 6) вбиральня, розміром 3x3 м.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначав, що є добросовісним користувачем земельної ділянки, на якій розташовані вищезазначені споруди, згідно з договором оренди від 05.07.2006, який є поновлений відповідно до частини шостої статті 33 Закону України «Про оренди землі» (автоматичне поновлення договору за принципом мовчазної згоди). 
Також позивач стверджував, що зазначені в рішенні тимчасові споруди не відносяться до об`єктів благоустрою. 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Чернігівський окружний адміністративний суд рішенням від 18.06.2019 у задоволенні позову відмовив.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що сторони не укладали додаткових угод про поновлення договору оренди земельної ділянки від 05.07.2006, а тому термін його дії закінчився 06.07.2016. Незважаючи на посилання позивача на поновлення дії договору в силу мовчазної згоди, доказів відповідної волі з боку орендодавця не надано, додаткову угоду про поновлення договору сторони не уклали, а нове рішення про передачу земельної ділянки в оренду Чернігівською міською радою ухвалено не було. 
Крім того суд зазначив, що тимчасові споруди у вигляді металевого паркану, альтанок та вбиральні були розміщені не на приватній земельній ділянці, яка належить позивачеві, а на суміжній земельній ділянці комунальної форми власності, яка належить територіальній громаді в особі Чернігівської міської ради. 
Згідно з положеннями статті 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» зазначені споруди (альтанки) віднесено до малих архітектурних форм, які не є об`єктами нерухомого майна, а відтак їх демонтаж не потребує попереднього судового рішення. 
Врахувавши, що спірна земельна ділянка межує з Центральним парком культури та відпочинку м. Чернігова, на території якого передбачено реалізацію програми облаштування рекреаційної зони, суд вказав, що дії відповідача спрямовані на забезпечення суспільного інтересу, впорядкування та благоустрій території, що є виключною компетенцією виконавчого комітету відповідно до підпункту 7 пункту «а» частини першої статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».
Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 27.05.2025 скасував рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.06.2019 в частині відмови у задоволенні позову про визнання протиправним і скасування рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 18.04.2019 № 161 «Про демонтаж тимчасових об`єктів на території м. Чернігів» щодо демонтажу вбиральні розміром 3х3 метри, дерев`яної альтанки розміром 3х3 метри, металевого паркану розміром 10х50 метрів.
У цій частині прийняв нове судове рішення, яким визнав протиправним та скасував рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 18.04.2019 № 161 «Про демонтаж тимчасових об`єктів на території м. Чернігів» в частині демонтажу тимчасових об`єктів за адресою: місто Чернігів, вулиця 1-ша Кордівка, 8а, а саме: вбиральні розміром 3х3 метри, дерев`яної альтанки розміром 3х3 метри, металевого паркану розміром 10х50 метрів.
Суд апеляційної інстанції виходив з того, що зазначені в спірному рішенні виконкому тимчасові споруди є елементами благоустрою, правовий режим яких визначається у тому числі Законом України «Про благоустрій населених пунктів».
Суд установив, що рішенням Чернігівської міської ради від 15.05.2006 ОСОБА_1 передано в оренду строком на 10 років земельну ділянку площею 0,0491 га за адресою: АДРЕСА_1 , для городництва, та 05.07.2006 між Чернігівською міською радою та ОСОБА_1 укладено договір оренди цієї земельної ділянки.
Пунктом 18 договору визначено, що після припинення цього договору Орендар ( ОСОБА_1 ) повертає Орендодавцю (Чернігівська міська рада) земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду. Крім цього, Сторони домовились, що договір втрачає чинність у разі його припинення або розірвання (пункт 26 Договору). Однією з підстав припинення договору є закінчення строку, на який його було укладено (пункт 27 договору). У разі припинення або розірвання цього договору Орендар має забезпечити виконання умов повернення земельної ділянки, визначених у пункті 18 цього договору.
На підставі аналізу норм статей 13, 15 та 33 Закону України «Про оренду землі» апеляційний суд виснував, що суть поновлення договору оренди полягає у тому, що орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку оренди, а орендодавець, відповідно, не заперечує у поновленні договору, зокрема у зв`язку з належним виконанням договору оренди землі. У подальшому орендар має право звернутися із вимогою про визнання укладеною угоди про поновлення договору на тих самих умовах і на той самий строк. При цьому додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку.
Суд установив, що на день ухвалення судом першої інстанції рішення у справі додаткова угода між орендодавцем та орендарем не укладалась.
Водночас постановою Чернігівського апеляційного суду від 14.11.2023 у справі № 750/6665/20 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 27.11.2020 скасовано, та зокрема, визнано укладеною додаткову угоду про поновлення договору оренди земельної ділянки від 05.07.2006 між Чернігівською міською радою та ОСОБА_1 , зареєстрованого 05.07.2006 у книзі реєстрації договорів оренди Чернігівської міської ради за № 1467п, строком на 10 років, на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, щодо земельної ділянки площею 0,0491 га з кадастровим номером 7410100000:02:026:6157, наданої для городництва, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
Апеляційний суд зауважив, що зміст рішення відповідача від 18.04.2019 № 161 свідчить про те, що демонтаж тимчасових об`єктів, зведених ОСОБА_1 на належній міській раді земельній ділянці, пов`язується саме з їх самовільним встановленням, що є порушенням вимог Закону України «Про благоустрій населених пунктів» та Порядку користування об`єктами благоустрою у місті Чернігові.
При цьому позивач не надав підтвердження про наявність у нього дозволів на будівництво споруд, розміщених на земельній ділянці Чернігівської міської ради, що, за висновком суду, свідчить про їх самочинне будівництво. Пояснення позивача про намагання отримати такі дозволи та звернення до міської ради з відповідною заявою не спростовують обставин відсутності на момент прийняття спірного рішення дозвільних документів на будівництво.
За висновком суду, оскільки надана позивачу земельна ділянку має цільове призначення: для городництва, то розміщенню на ній підлягають лише тимчасові споруди для зберігання інвентарю та захисту від непогоди, які після закінчення договору оренду мають бути в обов`язковому порядку демонтовані. Розміщуючи на орендованій території, зокрема альтанки, які є тимчасовими спорудами, без наявності дозвільної документації, позивач порушив вимоги чинного законодавства.
Те, що під час апеляційного розгляду цієї адміністративної справи є такі, що набрали законної сили, судові рішення про продовження дії договору оренди земельної ділянки площею 0, 0491 га (кадастровий номер 7410100000:02:026:6157) не свідчить про протиправність оскаржуваного рішення з цієї підстави, оскільки на момент його прийняття уповноважені особи відповідача встановити факт самовільного будівництва на належній міській раді території, що є об`єктом благоустрою міста, контроль за яким здійснює її виконавчий орган, без належного документального оформлення, без наявності на те відповідного права та дозволу уповноваженого органу, з порушенням цільового призначення орендованої земельної ділянки.
Перевіряючи доводи сторін про конкретні місця знаходження тимчасових об`єктів, щодо яких відповідачем прийняте рішення про їх демонтаж, апеляційний суд врахував, що згідно з пунктом 6 Переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, на присадибній земельній ділянці дозволяється зведення, зокрема альтанок, вбиралень, парканів, без відповідного дозволу.
З огляду на твердження позивача про те, що вбиральня розміром 3х3 метри розміщена на його присадибній земельній ділянці, та невстановлення протилежного під час судового розгляду, суд апеляційної інстанції виснував про недоведення факту порушення ОСОБА_1 вимог нормативно-правових актів про благоустрій населених пунктів щодо розміщення вбиральні розміром 3х3 метри, а тому оскаржене рішення відповідача в цій частині є протиправним та підлягає скасуванню.
Також суд встановив, що судовими рішеннями у справі № 750/544/20 зобов`язано ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, площею 0,0018 га, шляхом демонтажу паркану, який її огороджує, та дерев`яної споруди (альтанки), розміром 3х3 метри.
Таким чином, уже існує судове рішення, що набрало законної сили і яким прямо передбачено обов`язок позивача здійснити демонтаж відповідних об`єктів.
Водночас, рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради в частині демонтажу того ж самого паркану та однієї з трьох дерев`яних альтанок розміром 3х3 метри фактично повторює зазначене зобов`язання, сформульоване у судовому порядку.
Така ситуація, за висновком суду, створює правову невизначеність та суперечить принципу неприпустимості дублювання виконавчих механізмів щодо одних і тих самих дій. У зв`язку з цим, спірне рішення в цій частині не може вважатися належним способом реалізації повноважень органу місцевого самоврядування та підлягає скасуванню.
Щодо інших об`єктів, а саме: дерев`яної альтанки розміром 8х10 м та ще двох дерев`яних альтанок розміром 3х3 м, суд апеляційної інстанції зазначив, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про розміщення цих об`єктів на законних підставах.
Зокрема, відсутні дозвільні документи, які б підтверджували, що зазначені споруди були зведені позивачем відповідно до вимог містобудівного законодавства, з дотриманням цільового призначення орендованої земельної ділянки, а також не доведено розташування цих споруд на його приватній земельній ділянці саме на момент прийняття оскаржуваного рішення.
Відтак, рішення виконавчого комітету про демонтаж цих тимчасових об`єктів, за висновком апеляційного суду, є таким, що прийняте у межах наданих повноважень та обґрунтовано, а отже є правомірним.
Шостий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 20.06.2025 частково задовольнив заяву ОСОБА_1 про виправлення описки. Виправив описку у мотивувальній частині постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.05.2025, а саме: замість помилкового зазначення "Київський апеляційний суд" в абзаці, де йдеться про судове рішення у цивільній справі № 750/6665/20, вказав правильне найменування - "Чернігівський апеляційний суд". В іншій частині в задоволенні заяви відмовив.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.06.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.05.2025 у частині відмови в задоволенні позову та в цій частині ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
На обґрунтування касаційної скарги позивач вказав на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права внаслідок неврахування правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 26.05.2025 у справі № 160/2346/21, згідно з якою суб`єкт владних повноважень має право ухвалювати рішення про демонтаж виключно щодо тимчасових споруд у розумінні Правил благоустрою. Якщо об`єкт не є тимчасовою спорудою, його знесення допускається лише за судовим рішенням за позовом органу держархбудконтролю у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». Аналогічні висновки містяться також у постановах Верховного Суду від 27.01.2020 (справа №465/249/15-а), від 13.03.2020 (№161/14543/16-а) та від 13.04.2022 (№852/2а-1/19).
Крім того скаржник зазначає, що судами попередніх інстанцій допущено порушення норм процесуального права - неповно досліджено зібрані у справі докази: не досліджено відеозапис засідання виконкому Чернігівської міської ради від 18.04.2019, а також не враховано обставини, встановлені у судовому рішенні у справі № 750/6665/20, що своєю чергою свідчить про неврахування правової позиції щодо застосування частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17, від 10.12.2019 у справі № 925/698/16.
У касаційній скарзі позивач просить також скасувати ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.06.2025 в частині відмови про задоволення заяви про виправлення описки та задовольнити цю заяву в повному обсязі.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.07.2025 справу № 620/1243/19 передано на розгляд колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: ОСОБА_2 - головуючий суддя, судді: Гриців М. І., Стеценко С. Г.
Верховний Суд ухвалою від 07.07.2025 відкрив касаційне провадження у справі на підставі пунктів 1, 3, 4 частини четвертої статті 328 КАС України.
У зв`язку зі звільненням судді - члена колегії Гриціва М. І. призначено повторний автоматизований розподіл справи та протоколом від 20.05.2026 визначено склад суду для розгляду касаційної скарги: головуючий - суддя Тацій Л. В., судді: Стеценко С. Г., Шевцова Н. В.
Відповідач подав відзив на касаційну скаргу, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні скарги, а ухвалені у справі судові рішення - залишити без змін.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 06.12.2005 № 1090 є власником 9/20 житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в АДРЕСА_1 , і земельної ділянки 0,1 га, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка знаходиться за цією ж адресою.
16.01.2006 ОСОБА_1 отримав державний акт № 3502 на право власності на земельну ділянку, розташовану у АДРЕСА_1 . Цільове призначення (використання) земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
У подальшому співвласником цієї земельної ділянки зареєстровано також ОСОБА_3 .
Рішенням Чернігівської міської ради від 15.05.2006 ОСОБА_1 передано в оренду земельну ділянку, площею 0,0491 га., (кадастровий номер 7410100000:02:026:6157) за адресою: АДРЕСА_1 , для городництва.
05.07.2006 між Чернігівською міською радою (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) укладений договір оренди земельної ділянки, відповідно до умов якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку в АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0491 га, строком на 10 років. Умовами договору визначено, що земельна ділянка передається в оренду для городництва та її цільове (функціональне) призначення для житлової забудови.
05.07.2006 відповідно до акта приймання-передачі земельної ділянки, переданої в оренду згідно з рішенням Чернігівської міської ради від 15.05.2006 (3 сесія 5 скликання), міська рада в особі начальника відділу земельних ресурсів та самоврядування контролю Чернігівської міської ради ОСОБА_4 передала, а ОСОБА_1 прийняв в довгострокову оренду на 10 років земельну ділянку площею 0, 0491 га, по АДРЕСА_1 , для городництва.
Відповідно до витягу з рішення Чернігівської міської ради від 01.12.2006 «Про надання, вилучення і передачу земельних ділянок в межах м. Чернігова та надання дозволу на розроблення проекту відведення земельних ділянок» міською радою вирішено дозволити розроблення проєкту відведення ОСОБА_1 на земельну ділянку, суміжно з ділянкою АДРЕСА_1 , для городництва.
02.04.2019 інспектор-ревізор комунального підприємства «Муніципальна варта» Чернігівської міської ради ОСОБА_5 склав шість актів виявлення тимчасового об`єкту №№ 063/тс, 064/тс, 065/тс, 066/тс, 067/тс, 068/тс про те, що під час огляду ділянки місцевості, що розташована поруч з будинком АДРЕСА_1 , виявлено тимчасові об`єкти на об`єкті благоустрою, а саме: металевий паркан розміром 10х50 м; дерев`яну альтанку розміром 8х10 м; дерев`яну альтанку розміром 3х3 м; дерев`яну альтанку розміром 3х3 м; дерев`яну альтанку розміром 3х3м.; вбиральню розміром 3х3 м.
Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 18.04.2019 № 161«Про демонтаж тимчасових об`єктів на території міста Чернігів», з додатком до нього, на підставі підпункту 7 пункту «а» частини першої статті 30 Закону України «Про місцеві самоврядування в Україні», Закону України «Про благоустрій населених пунктів», рішення Чернігівської міської ради від 24.05.2011 № 143 «Про порядок користування об`єктами благоустрою у місті Чернігові» (із змінами), виконавчий комітет міської ради, серед іншого, вирішив провести демонтаж тимчасових об`єктів за адресою: місто Чернігів, вулиця 1-ша Кордівка, 8а (додаток п. 6-11), а саме: 1) металевий паркан, розміром 10x50 м; 2) дерев`яна альтанка, розміром 8x10 м; 3) дерев`яна альтанка розміром 3x3 м; 4) дерев`яна альтанка, розміром 3x3 м; 5) дерев`яна альтанка, розміром 3x3 м; 6) вбиральня, розміром 3x3 м, згідно з додатком до цього рішення - Перелік тимчасових об`єктів на території міста Чернігова.
Не погодившись із вказаним рішенням про демонтаж тимчасових споруд, позивач звернувся до суду з цим позовом.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Відповідно до частин першої - третьої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 4-7 частини третьої статті 353, абзацом другим частини першої статті 354 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
З огляду на межі касаційного перегляду справи Суд перевіряє висновки судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови в задоволенні позову.
Верховний Суд перевірив наведені у касаційній скарзі доводи позивача, заперечення відповідача щодо вимог касаційної скарги, правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права і дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Згідно з положеннями частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Закон України від 21.05.1997 № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон № 280/97-ВР; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відповідно до Конституції України визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.
Відповідно до пункту 44 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання, зокрема, щодо встановлення відповідно до законодавства правил з питань благоустрою території населеного пункту, забезпечення в ньому чистоти і порядку, торгівлі на ринках, додержання тиші в громадських місцях, за порушення яких передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 30 цього Закону визначено перелік власних (самоврядних) та делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв`язку.
Зокрема, цією статтею перебачено право виконавчих органів відповідних рад на організацію благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян, тощо.
Правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів визначає Закон України від 06.09.2005 № 2807-IV «Про благоустрій населених пунктів» (далі - Закон № 2807-IV; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
За визначенням статті 1 цього Закону благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля;
утримання в належному стані території - використання її за призначенням відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, правил благоустрою території населеного пункту, а також санітарне очищення території, її озеленення, збереження та відновлення об`єктів благоустрою; 
заходи з благоустрою населених пунктів - роботи щодо відновлення, належного утримання та раціонального використання територій, охорони та організації упорядкування об`єктів благоустрою з урахуванням особливостей їх використання.
Управління у сфері благоустрою населених пунктів здійснюють Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування та інші органи влади в межах їх повноважень (стаття 5 Закону № 2807-IV).
До повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад відповідно до частини другої статті 10 Закону № 2807-IV належить, зокрема: здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо.
Відповідно до частин першої та другої статті 13 Закону № 2807-IV до об`єктів благоустрою населених пунктів належать, зокрема, території загального користування; території підприємств, установ, організацій та закріплені за ними території на умовах договору.
До об`єктів благоустрою можуть належати також інші території в межах населеного пункту.
Статтею 16 Закону № 2807-IV установлено, що на об`єктах благоустрою забороняється: 1) виконувати роботи без дозволу в разі, якщо обов`язковість його отримання передбачена законом; 2) самовільно влаштовувати городи, створювати, пошкоджувати або знищувати газони, самовільно висаджувати та знищувати дерева, кущі тощо; 3) вивозити і звалювати в не відведених для цього місцях відходи, траву, гілки, деревину, листя, сніг; 4) складувати будівельні матеріали, конструкції, обладнання за межами будівельних майданчиків; 5) самовільно встановлювати об`єкти зовнішньої реклами, торговельні лотки, павільйони, кіоски тощо; 6) встановлювати технічні засоби регулювання дорожнього руху без погодження з відповідними органами Національної поліції; 7) влаштовувати стоянки суден, катерів, інших моторних плавучих засобів у межах територій пляжів; 8) випасати худобу, вигулювати та дресирувати тварин у невідведених для цього місцях; 9) здійснювати ремонт, обслуговування та миття транспортних засобів, машин, механізмів у не відведених для цього місцях (крім випадків проведення негайного ремонту при аварійній зупинці).
Згідно з частиною першою статті 26-1 Закону № 2807-IV порушення об`єктів благоустрою, пов`язане з виконанням суб`єктами господарювання земляних та ремонтних робіт, здійснюється на підставі дозволу на порушення об`єктів благоустрою виконавчого органу сільської, селищної, міської ради (далі - дозвіл), крім випадків, встановлених абзацами другим - четвертим частини першої цієї статті.
Дозвіл на порушення об`єктів благоустрою не вимагається, якщо земляні та ремонтні роботи здійснюються:
особами, які мають документ, що посвідчує право власності або право користування земельною ділянкою, у тому числі право земельного сервітуту;
у складі підготовчих або будівельних робіт, право на виконання яких оформлене у встановленому законодавством порядку.
Відповідно до статті 34 цього ж Закону правила благоустрою території населеного пункту (далі - Правила) - нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту.
Правила розробляються на підставі Типових правил благоустрою території населеного пункту (далі - Типові правила) для всіх сіл, селищ, міст і затверджуються відповідними органами місцевого самоврядування.
Типові правила розробляються та затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.
У разі якщо відповідною сільською, селищною, міською радою не прийнято рішення про затвердження Правил, застосовуються Типові правила.
Орган місцевого самоврядування забезпечує вільний доступ населення до затверджених Правил.
Правила включають: 1) порядок здійснення благоустрою та утримання територій об`єктів благоустрою; 2) вимоги до впорядкування територій підприємств, установ, організацій; 3) вимоги до утримання зелених насаджень на об`єктах благоустрою - територіях загального користування; 4) вимоги до утримання будівель і споруд інженерного захисту території; 5) вимоги до санітарного очищення території; 6) розміри меж прилеглої до підприємств, установ та організацій території у числовому значенні; 7) порядок розміщення малих архітектурних форм; 8) порядок здійснення самоврядного контролю у сфері благоустрою населених пунктів; 9) інші вимоги, передбачені цим та іншими законами.
Правила не можуть передбачати обов`язок фізичних і юридичних осіб щодо отримання будь-яких дозволів, погоджень або інших документів дозвільного характеру, а також повноважень органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, підприємств, установ, організацій, утворених такими органами, видавати зазначені документи.
Рішенням Чернігівської міської ради від 24.12.2019 № 49/VII-2 затверджено Правила благоустрою, забезпечення чистоти, порядку утримання і прибирання вуличних, дворових територій, парків, скверів та додержання тиші в громадських місцях м. Чернігова (далі - Правила благоустрою м. Чернігова; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), які встановлюють вимоги щодо благоустрою території населеного пункту, містять загальнообов`язкові норми, що регулюють належне утримання та раціональне використання території міста, за порушення яких настає відповідальність, передбачена чинним законодавством України.
Згідно з пунктом 1.4. у Правилах благоустрою м. Чернігова наведені нижче терміни вживаються в таких значеннях:
тимчасова споруда - споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення, у тому числі для здійснення підприємницької діяльності, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. До тимчасових споруд відносяться: кіоски, павільйони, намети, намети для сезонного продажу товарів, холодильне обладнання (низькотемпературні прилавки), авторозвозки, автокафе, лавки-автопричепи, спеціальне торгівельно-технологічне обладнання, розноски, лотки/ємності, будь-які предмети, на яких є можливість розміщення об`єктів торгівельної або іншої діяльності, торгівельні ряди, торгівельні автомати, літні майданчики, тимчасові майданчики, сезонні майданчики, дитячі атракціонні чи ігрові містечка, дебаркадери, засоби для обмеження чи зменшення руху, шлагбауми, балки, запірні планки, господарські споруди (сараї, погреби тощо), металеві гаражі, металеві конструкції, зупинкові комплекси, стенди. Перелік не є вичерпним.
Відповідно до пунктів 5.8. та 5.9. Правил благоустрою м. Чернігова усі споруди, тимчасові споруди та малі архітектурні форми розміщуються з дотриманням вимог будівельних, санітарно-гігієнічних норм, а також містобудівних обмежень, вимог щодо охорони навколишнього природного середовища та раціонального використання територій, охорони історико-культурної спадщини, земельно-господарського устрою, рішень Чернігівської міської ради, виконавчого органу Чернігівської міської ради, розпоряджень Чернігівського міського голови.
Забороняється самовільно встановлювати малі архітектурні форми та тимчасові споруди, у тому числі стаціонарні та пересувні тимчасові споруди для здійснення підприємницької діяльності, розширювати існуючі стаціонарні, пересувні тимчасові споруди, переобладнувати пересувні тимчасові споруди на стаціонарні тимчасові споруди шляхом знімання коліс, влаштування фундаменту, обкладання цеглою тощо.
Пунктами 5.11. та 5.12. Правил благоустрою м. Чернігова визначено, що положення Порядку демонтажу незаконно встановлених (розміщених) малих архітектурних форм, тимчасових споруд (далі - Порядок демонтажу) розповсюджуються на випадки виявлення незаконного розміщення тимчасових споруд, малих архітектурних форм, а також рекламних засобів, іншого майна (далі - об`єкти).
Уповноважений орган з питань виявлення та демонтажу незаконно розміщених об?єктів (далі - уповноважений орган) визначається рішенням Чернігівської міської ради.
Під незаконним розміщенням об`єктів розуміється розміщення, встановлення, а також інші дії, пов`язані із зайняттям території міста, за наступних підстав:
5.12.1. Без належного дозволу, встановленого чинними актами законодавства України;
5.12.2. Без укладання договору про пайову участь в утриманні об`єкта благоустрою, або строк дії якого закінчився, або припинений у порядку, встановленому договором;
5.12.3. У разі відсутності рішень Чернігівської міської ради, її виконавчих органів;
5.12.4. У разі невідповідності дозвільним документам, з відхиленням від проекту;
5.12.5. У разі невідповідності будівельним нормам;
5.12.6. У разі відсутності документів, що підтверджують право власності (користування) земельною ділянкою під встановленими тимчасовими об`єктами, або використання земельної ділянки не за цільовим призначенням;
5.12.7. Використання об`єктів не за призначенням;
5.12.8. У разі відсутності паспорту прив`язки, або у разі, якщо він анульований, або строк його дії закінчився;
5.12.9. Безхазяйні об`єкти.
Суд апеляційної інстанції встановив, що згідно з актами КП «Муніципальна варта» від 02.04.2019 та рішенням відповідача від 19.04.2019 № 161 тимчасові об`єкти, що підлягають демонтажу, зведені ОСОБА_1 на земельній ділянці, право власності на яку належить Чернігівській міській раді.
У пояснювальній записці до проєкту спірного рішення вказано, що виявлені об`єкти розміщені на об`єкті благоустрою без необхідної дозвільної документації.
За інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру земельна ділянка з кадастровим номером 7410100000:02:026:6157, площею 0,0491 га, на праві власності належить Чернігівській міській раді, цільове призначення земельної ділянки: для городництва, місце розташування: АДРЕСА_1 ., а земельна ділянка з кадастровим номером 7410100000:02:026:5294, площею 0,1 га, на праві власності належить ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), місце розташування: АДРЕСА_1 .
Суд зазначив, що зміст спірного у справі рішення свідчить про те, що демонтаж тимчасових об`єктів, зведених ОСОБА_1 на належній міській раді земельній ділянці, пов`язується саме з їх самовільним встановленням, що є порушенням вимог Закону України «Про благоустрій населених пунктів» та Порядку користування об`єктами благоустрою у місті Чернігові.
При цьому суд установив, що позивач не надав доказів на підтвердження наявності у нього дозволів на будівництво тимчасових споруд, розміщених на земельній ділянці Чернігівської міської ради, що свідчить про їх самочинне будівництво.
Колегія суддів з таким висновком не погоджується та наголошує, що спірні правовідносини між ОСОБА_1 та виконавчим комітетом Чернігівської міської ради не регулюються Порядком користування об`єктами благоустрою у місті Чернігові, затвердженим рішенням відповідача від 12.03.2019 № 102.
Так, у пункті 5.10. Правилах благоустрою м. Чернігова зазначено, що даний Порядок розміщення малих архітектурних форм, тимчасових споруд не розповсюджується на розміщення тимчасових об`єктів на об`єктах благоустрою, яке відбувається у відповідності до рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 24.05.2011 № 143 (із змінами та доповненнями).
Відповідно до пунктів 1.2. та 1.3. Порядку користування об`єктами благоустрою у місті Чернігові Порядок регулює правові відносини, що виникають між уповноваженим органом та фізичними особами - підприємцями, юридичними особами у порядку користування об`єктами благоустрою для розміщення тимчасових об`єктів, у тому числі для здійснення підприємницької діяльності, та визначає порядок: вибору місць користування, надання погоджень, укладання договору про пайову участь в утриманні об`єкта благоустрою, здійснення контролю за дотриманням вимог цього Порядку, а також проведення демонтажу та зберігання тимчасових об`єктів на об`єктах благоустрою.
Дія цього Порядку поширюється на всю територію міста Чернігова. Порядок є обов`язковим для виконання всіма фізичними особами - підприємцями та юридичними особами на території міста Чернігова.
Тобто, Порядок користування об`єктами благоустрою у місті Чернігові регулює відносини між уповноваженим органом та фізичними особами - підприємцями, зокрема щодо користування останніми об`єктами благоустрою для здійснення підприємницької діяльності.
З огляду на те, що позивач не є фізичною особою - підприємцем (про цю обставину не зазначають сторони у справі й така не встановлена під час судового розгляду), доведення відповідачем порушення ОСОБА_1 . Порядку користування об`єктами благоустрою у місті Чернігові є безпідставним, так само як і посилання на цей нормативно-правовий акт у спірному рішенні.
Крім того, у рішенні від 18.04.2019 № 161 «Про демонтаж тимчасових об`єктів на території м. Чернігів» не зазначено підстави, з якої відповідач вважає незаконним розміщення позивачем тимчасових споруд, тоді як такі підстави чітко визначені пунктом 5.12. Правилах благоустрою м. Чернігова.
Не змінює цієї обставини й абстрактна вказівка в пояснювальній записці спірного рішення на те, що виявлені об`єкти розміщені на об`єкті благоустрою без необхідної дозвільної документації, позаяк таке формулювання не дає розуміння, які ж саме дозвільні документи має на увазі відповідач.
Письмові пояснення, надані під час судового розгляду, також не містять будь-яких уточнень щодо цього.
При цьому, зведення на земельній ділянці тимчасових будівель та споруд без влаштування фундаментів, зокрема навісів, альтанок, наметів, накриття, сходів, естакад, літніх душових, теплиць, гаражів, а також свердловин, криниць, люфт-клозетів, вбиралень, вигрібних ям, замощень, парканів, відкритих басейнів та басейнів із накриттям, погребів, входів до погребів, воріт, хвірток, приямків, терас, ґанків - щодо індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, входить до Переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017.
Також згідно з частиною третьою статті 36 Земельного кодексу України на земельних ділянках, наданих для городництва, можуть бути зведені тимчасові споруди для зберігання інвентарю та захисту від непогоди. Після закінчення строку оренди зазначеної земельної ділянки побудовані тимчасові споруди підлягають знесенню власниками цих споруд за їх рахунок.
Умовами договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером 7410100000:02:026:6157 визначено, що земельна ділянка передається в оренду для городництва та її цільове (функціональне) призначення для житлової забудови.
Варто зауважити, що відповідач, на якого як на суб`єкта владних повноважень нормою частини другої статті 77 КАС України покладено обов`язок доказування правомірності свого рішення, не довів, що позивач встановив тимчасові споруди з порушенням вимог частини третьої статті 36 Земельного кодексу України.
Водночас, виконавчий комітет Чернігівської міської ради послідовно доводив, що незаконність тимчасових споруд, зведених позивачем на орендованій земельній ділянці комунальної власності, пов`язана з тією обставиною, що договір оренди земельної ділянки від 05.07.2006, укладений між ОСОБА_1 та Чернігівською міською радою, було припинено 06.07.2016 у зв`язку із закінченням строку його дії. При цьому відповідач не погоджувався з твердженнями позивача про те, що дія договору оренди продовжена згідно з частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі».
Суд апеляційної інстанції прийняв такі доводи відповідача, помилково зазначивши, що визнання рішенням суду у справі № 750/6665/20, яке набрало законної сили, укладеною додаткову угоду про поновлення договору оренди земельної ділянки від 05.07.2006, укладену між Чернігівською міською радою та ОСОБА_1 , не впливає на правомірність рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 18.04.2019 № 161.
Отже, є підстави стверджувати, що відповідач обґрунтовує правомірність свого рішення посиланням на обставини, на яких це рішення не ґрунтується, а саме: замість доведення відсутності дозвільних документів на встановлення тимчасових споруд фактично доводить те, що позивач не є законним користувачем земельної ділянки.
У цьому аспекті колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 звертав увагу судів попередніх інстанцій на цю розбіжність у доводах виконавчого комітету Чернігівської міської ради та просив суди дослідити відеозапис засідання відповідача від 18.04.2019. Стверджував, що зміст цього відеозапису підтверджує, що підставою для прийняття рішення про демонтаж спірних споруд є саме закінчення строку дії договору оренди, а не відсутність дозвільної документації.
Частинами першою та другою статті 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Стаття 90 КАС України регламентує оцінку доказів.
Так, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У порушення вищезазначених процесуальних норм суди не досліди згаданий доказ, не зазначивши при цьому підстав для його неврахування чи відхилення. 
Окрім вказаного колегія суддів зазначає, що Правила благоустрою м. Чернігова визначають також Порядок демонтажу незаконно встановлених (розміщених) малих архітектурних форм, тимчасових споруд.
Положення Порядку демонтажу незаконно встановлених (розміщених) малих архітектурних форм, тимчасових споруд (далі - Порядок демонтажу) розповсюджуються на випадки виявлення незаконного розміщення тимчасових споруд, малих архітектурних форм, а також рекламних засобів, іншого майна (далі - об`єкти) (пункт 5.11.).
Згідно з пунктами 5.13. - 5.16. Правила благоустрою м. Чернігова під демонтажем слід розуміти комплекс заходів, які передбачають відокремлення незаконно розміщених об`єктів, а також майна, що знаходиться в них, від місця їх розташування або їх основи, завантаження, транспортування до місця їх подальшого тимчасового зберігання, з приведенням місця розміщення об`єктів у належний стан з відновленням його благоустрою.
Виявлення об`єктів здійснюється уповноваженим органом, про що складається акт, в якому має бути зазначено: дата, час, місце складання акта; прізвище, ім`я, по батькові, посада та підпис особи, яка склала даний акт; місце розміщення (встановлення) об`єктів; опис об`єктів: геометричні розміри, матеріал, наявність підключення до електричних та водопостачальних мереж; відомості про особу (за наявності).
Уповноважений орган на виявлений об`єкт, у разі можливості, розміщує інформаційне повідомлення (наклейка) з повідомленням про необхідність протягом двох тижнів власнику/користувачу з`явитись до уповноваженого органу та надати дозвільні документи на розміщення об`єкта. Факт розміщення повідомлення фіксується фото- або відеозасобами. Дане повідомлення розміщується на офіційному веб-порталі Чернігівської міської ради.
У разі нез`явлення власника/користувача протягом вказаного у повідомленні строку, ненадання дозвільних документів, акт та матеріали фото- або відеофіксації уповноваженим органом подаються на розгляд Комісії з демонтажу незаконно розміщених об`єктів на території міста Чернігова (далі - Комісія з демонтажу), створеної рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради.
Пунктами 5.18. - 5.21. Правила благоустрою м. Чернігова передбачено, що проведення демонтажу незаконно розміщених об`єктів на території міста здійснюється за рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради, прийнятого за пропозицією Комісії з демонтажу. 
За необхідності, з метою запобігання виникненню аварійних чи інших ситуацій, що несуть загрозу життю чи здоров`ю людей, їх майну або ліквідації таких ситуацій, демонтаж незаконно розміщених об`єктів здійснюється уповноваженим органом без пропозиції Комісії з демонтажу та без рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради, на підставі акту, складеного уповноваженим органом. 
Протягом п`яти робочих днів з моменту прийняття рішення уповноваженим органом надсилається відповідне повідомлення власнику/користувачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення або надається під розписку (у разі встановлення). Також готується попередження з посиланням на відповідне рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради про демонтаж і наклеюється на незаконно розміщені об`єкти з проведенням фотофіксації.
Протягом зазначеного терміну власник/користувач зобов`язаний за власний рахунок здійснити демонтаж незаконно розміщених об`єктів та провести відновлення порушеного благоустрою на місці його розміщення. 
У разі невиконання власником/користувачем вимог щодо добровільного демонтажу незаконно розміщених об`єктів та відновлення благоустрою протягом терміну, зазначеного у рішенні виконавчого комітету Чернігівської міської ради, уповноважений орган забезпечує проведення такого власними силами або із залученням на договірних засадах інших суб`єктів господарювання, які володіють необхідним для цього обладнанням та технікою. Всі організаційні дії, пов`язані з демонтажем незаконно розміщених об`єктів, здійснює уповноважений орган.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що демонтаж тимчасових споруд - це юридично врегульована процедура для самовільно встановлених об`єктів, що вимагає дотримання чіткого порядку: обстеження; складання акта з дотриманням визначених вимог; розміщення інформаційного повідомлення про необхідність надати дозвільні документи та фіксація цього факту; у разі ненадання документів - прийняття рішення про демонтаж із встановленням строку для добровільного виконання; надсилання рішення про демонтаж у встановленому порядку; і лише після його невиконання - примусовий демонтаж відповідно до рішення виконкому. 
Це узгоджується з підходами, застосованими Верховним Судом, зокрема, у постанові від 07.07.2023 у справі № 522/10463/17.
Верховний Суд у постановах від 13.01.2022 у справі № 826/13991/16 та від 25.05.2022 № 560/1651/19 зазначив, що демонтаж самовільно розміщених тимчасових споруд є крайнім заходом, якому має передувати вжиття уповноваженим суб`єктом інших заходів реагування, націлених на достеменне встановлення порушення в галузі благоустрою населених пунктів, його припинення та ліквідацію наслідків, якщо такі є. Демонтажу підлягають лише самочинно зведені тимчасові споруди у тому випадку, якщо власник такої споруди самостійно не демонтував споруду у встановлений у приписі строк або якщо власник невідомий.
У цьому контексті варто зазначити, що частина друга статті 19 Конституції України зобов`язує органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Указана норма Основного Закону означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
При цьому, вжите законодавцем формулювання «на підставі» означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.
«У межах повноважень» означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення та вчиняти дії відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх.
«У спосіб» означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.
Правова процедура (fair procedure - справедлива процедура) є складовою принципу законності та принципу верховенства права і передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади. Правова процедура встановлює чітку послідовність дій із зазначенням способів та методів її здійснення, підстав, порядку, форми та строків такої діяльності.
Колегія суддів наголошує, що встановлена правова процедура як складова принципу законності та принципу верховенства права, є важливою гарантією недопущення зловживання з боку органів публічної влади під час прийняття рішень та вчинення дій, які повинні забезпечувати справедливе ставлення до особи.
Надання оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, потребує співвідношення двох базових принципів права: "протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків" і, на противагу йому, принцип "формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення"; межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови безумовного дотримання ним передбаченої законом процедури прийняття такого рішення (постанова Верховного Суду від 16.12.2021 у справі № 640/11468/20).
Застосовуючи вказані висновки до обставин цієї справи колегія суддів констатує, що відповідач не довів дотримання ним процедури прийняття спірного рішення про демонтаж, позаяк у матеріалах справи відсутні докази: розміщення інформаційного повідомлення (наліпки) про необхідність протягом двох тижнів власнику/користувачу з`явитись до уповноваженого органу та надати дозвільні документи на розміщення об`єктів; направлення рішення про демонтаж рекомендованим листом з повідомленням про вручення або ж вручення під розписку; попередження з посиланням на відповідне рішення про демонтаж.
З урахуванням зроблених вище висновків Суду про невмотивованість та необґрунтованість спірного у справі рішення стверджувати, що допущенні відповідачем процедурні порушення є формальними та не вплинули на правомірність наслідків, не можна.
Підсумовуючи викладене, Суд зазначає, що під час касаційного перегляду справи знайшли підтвердження доводи позивача про неправильне застосовування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, зокрема, Закону № 2807-IV, незастосування нормативно - правового акта, який підлягав застосуванню - Правил благоустрою м. Чернігова, та безпідставне застосування Порядку користування об`єктами благоустрою у місті Чернігові, який спірні правовідносини не регулює.
Підтвердилось також і порушення судами норм процесуального права (статей 72, 90 КАС України), внаслідок чого суди не дослідили зібрані у справі докази та, відповідно, не встановили обставини, які входять до предмету доказування у справі.
У контексті оцінки доводів касаційної скарги Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, Верховний Суд вважає, що ключові аргументи касаційної скарги отримали достатню оцінку.
Частинами першою - третьою статті 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до частини першої - третьої статті 351 КАС України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Беручи до уваги неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, невідповідність їх правозастосування висновкам Верховного Суду та порушення процесуальних норм, ухвалені у справі судові рішення слід скасувати в частині відмови в задоволенні позову та в цій частині ухвалите нове рішення про задоволення позовних вимог.
Щодо оскарженої ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.06.2025 колегія суддів зазначає таке.
ОСОБА_1 звернувся до суду апеляційної інстанції із заявою про виправлення описки, у якій зазначив, що під час виготовлення постанови від 27.05.2025 суд допустив низку неточностей, зокрема неправильно зазначив найменування суду - замість "Чернігівського апеляційного суду" вказано "Київський апеляційний суд", що не відповідає дійсності та є очевидною технічною опискою. 
Позивач доводив, що апеляційний суд помилково зазначив у мотивувальній частині постанови обставини щодо нібито самовільного встановлення тимчасових споруд, хоча фактичні підстави для їх демонтажу, як випливає з матеріалів справи та відеозапису засідання виконавчого комітету Чернігівської міської ради, полягали у закінченні строку оренди земельної ділянки. Також у постанові помилково стверджується, що позивач не надав підтвердження наявності дозволів на розміщення споруд, хоча в матеріалах справи наявний технічний паспорт, а сам факт наявності дозволів вже був підтверджений попередньою постановою апеляційного суду від 09.10.2019. 
На підставі наведеного, ОСОБА_1 просив суд внести відповідні редакційні виправлення для усунення описок та фактичних неточностей.
Як уже було зазначено, Шостий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 20.06.2026 частково задовольнив заяву та виправив описку у мотивувальній частині постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.05.2025, а саме: замість помилкового зазначення "Київський апеляційний суд" в абзаці, де йдеться про судове рішення у цивільній справі № 750/6665/20, вказати правильне найменування - "Чернігівський апеляційний суд".
В іншій частині у задоволенні заяви відмовив, оскільки вимоги заявника по суті зводяться до незгоди з фактичними висновками суду апеляційної інстанції, формулюванням мотивувальної частини постанови, а також оцінкою доказів у справі, що виходить за межі предмета розгляду відповідно до статті 253 КАС України. Заявлені "помилки" не є описками чи арифметичними помилками у розумінні процесуального закону, оскільки не мають характеру технічних або формальних недоліків, що впливають на сприйняття чи виконання судового рішення. Натомість вони стосуються мотивів прийнятого рішення та юридичної кваліфікації встановлених обставин, що не підлягає виправленню в порядку, передбаченому статтею 253 КАС України.
ОСОБА_1 оскаржує вищезазначену ухвалу в частині відмови в задоволенні заяви.
Відповідно до частини першої статті 253 КАС України суд, який постановив судове рішення, може з власної ініціативи або за заявою учасника справи чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.
Тобто, КАС України передбачає можливість усунення після ухвалення судового рішення у справі помилок технічного (неюридичного) характеру - описок та очевидних арифметичних помилок.
У розумінні норм процесуального закону описка - це зроблена судом механічна граматична помилка в рішенні, яка допущена під час його письмово-вербального викладу (помилка у правописі, у розділових знаках, одрук тощо). Не вважається опискою помилка, яка не викривляє зміст рішення, тобто неправильне розташування розділових знаків, неправильні відмінки слів, застосування росіянізмів та діалектизмів тощо.
Опискою необхідно вважати помилку, що порушує правила граматики, синтаксису, пунктуації, нумерації, що мають вплив на зміст судового рішення та його виконання. Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належать написання прізвищ та імен, адрес, зазначення дат та строків тощо.
У постанові від 19.11.2025 у справі № 916/992/25 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що арифметична помилка - це помилка у визначенні результату підрахунку: пропуск цифри, випадкова перестановка цифр, спотворення результату обчислення у зв`язку із використанням несправної техніки або неуважністю. Не є арифметичною помилкою, а отже і не може бути виправлене в порядку, передбаченому вказаною вище статтею, застосування неправильних методик підрахунку, а так само застосування неправильних вихідних даних для проведення арифметичних обчислень. Суд може виправити лише ті арифметичні помилки, яких він сам припустився.
Отже, опискою, яка підлягає виправленню в судовому рішенні, є механічна синтаксична (граматична) помилка у написанні, правописі, розділових знаках тощо, а арифметичною помилкою - неправильне зазначення цифрових значень, помилки в підрахунках та інше, допущені при виготовленні тесту судового рішення та які мають істотний характер, тобто можуть призвести до неправильного розуміння судового рішення, спотворення його змісту, утруднення подальшого виконання.
Вирішуючи питання про виправлення описок, очевидних арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні, суд не вправі змінювати зміст судового рішення незалежно від його юридичного значення чи зовнішнього оцінного сприйняття (розуміння). Суд лише усуває неточності щодо встановлених фактичних обставин справи (наприклад, дати події, номера і дати документа, найменування сторін, прізвища, імені, по батькові особи, займаної посади тощо) або виправляє помилки, що мають технічний характер (тобто виникли при виготовленні тексту судового рішення), які водночас впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності. Отже, виправлення допущених у судовому рішенні описок, арифметичних чи технічних помилок допускається, якщо при цьому не зачіпається суть ухваленого судом рішення.
Зміст заяви позивача про виправлення описок фактично зводиться до незгоди з встановленими судом апеляційної інстанції обставинами у справі та їх юридичної оцінки, відтак суд цілком обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви в цій частині.
Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищезазначене, ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.06.2025 слід залишити без змін.
Згідно з частиною шостою статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
З урахуванням результату касаційного перегляду справи необхідно змінити здійснений судом апеляційної інстанції розподіл судових витрат.
ОСОБА_1 сплатив судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 768, 40 грн відповідно до квитанції від 03.05.2019 № 0.0.1343174417.1, а апеляційної скарги - 1 152, 60 грн відповідно до квитанції від 15.07.2024 № 0.0.1419131636.1. 
Від сплати судового збору за подання касаційної скарги позивач звільнений згідно з ухвалою Верховного Суду від 07.07.2025.
Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 921 грн.
Керуючись статтями 139, 345, 349, 350, 351, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
У Х В А Л И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.06.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.05.2025 у справі № 620/1243/19 скасувати в частині відмови в задоволенні позову.
У цій частині ухвалити нове рішення.
Визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 18.04.2019 № 161 «Про демонтаж тимчасових об`єктів на території м. Чернігів» в частині демонтажу тимчасових об`єктів за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: дерев`яна альтанка розміром 8x10 м; дерев`яна альтанка розміром 3x3 м; дерев`яна альтанка розміром 3x3 м.
В іншій частині постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.05.2025 у справі № 620/1243/19 залишити без змін.
Ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.06.2025 у справі № 620/1243/19 залишити без змін.
Змінити розподіл судових витрат.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань виконавчого комітету Чернігівської міської ради (адреса: 14000, Чернігівська область, місто Чернігів, вулиця Магістратська, будинок 7, код ЄДРПОУ 04062015) суму сплаченого судового збору у розмірі 1 921 грн (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня).
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Л.В. Тацій
С.Г. Стеценко 
 Н.В. Шевцова ,
Судді Верховного Суду