Справа 206/1192/26 
Провадження 2/206/1398/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(ЗАОЧНЕ)

05 червня 2026 року  м. Дніпро 

Самарський районний суд міста Дніпра у складі головуючого судді Гаркуші В.В., за участю секретаря судового засідання Дуб В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
ВСТАНОВИВ:
10.03.2026 року представник ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» Ткаченко Юлія Олегівна звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просила суд:
1. Стягнути з ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» (код ЄДРПОУ 44280974, місцезнаходження юридичної особи: 08205, м. Ірпінь, вул. Садова, буд. 31/33, офіс 40/3, банківські реквізити: НОМЕР_2 відкритий в АТ «ОТП БАНК», код банку – 300528) суму заборгованості за Договором кредиту №71346875 в розмірі 22 785,00 грн., з яких: - 7000,00 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу; - 735,00 грн. – сума заборгованості за процентами; - 1050,00 грн. – сума заборгованості за комісією; - 14000,00 грн. – сума заборгованості за пенею/неустойкою; - 0 грн. – сума заборгованості за процентами нарахованими за понадстрокове користування. 
2. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» (код ЄДРПОУ 44280974, місцезнаходження юридичної особи: 08205, м. Ірпінь, вул. Садова, буд. 31/33, офіс 40/3, банківські реквізити: НОМЕР_2 відкритий в АТ «ОТП БАНК», код банку – 300528) суму сплаченого судового збору в розмірі 2662,4 грн. та витрати понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 4500,00 грн.
І. Стислий виклад позиції позивача.
Позов обґрунтовано тим, що 15.08.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 був укладений в електронній формі договір про надання коштів у кредит № 71346875, за умовами якого позичальнику ОСОБА_1 , шляхом перерахування на її платіжну картку № НОМЕР_3 було надано кредит у розмірі 7000,00 грн, строком на 30 днів (з 15.08.2025 по 13.09.2025), зі сплатою процентів за фіксованою процентною ставкою у розмірі 0,350% на день від залишку заборгованості за тілом кредиту, разовою комісією за надання кредиту в розмірі 15,00 % від суми кредиту, що становить 1050,00 гривень. При цьому в разі порушення ОСОБА_1 строків повернення кредиту нараховується пеня в розмірі 4,00 % за кожен день понадстрокового користування.
ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» свої зобов`язання за цим кредитним договором виконав повністю, надавши відповідачу кредитні кошти відповідно до умов цього договору, однак ОСОБА_1 своїх зобов`язань за даним кредитним договором не виконала, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість у загальному розмірі 22785,00 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7000,00 грн., нарахованих процентів 735 грн, комісії 1050,00 грн., та неустойки/пені -14000,00 гривень.
16 вересня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» укладено договір факторингу № 16/09/25, відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» за плату належні йому права вимоги, а останнє прийняло ці вимоги до боржників, указаних у реєстрі прав вимог до боржників, у тому числі і щодо відповідача за цим кредитним договором на загальну суму заборгованості у розмірі 22785,00 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7000,00 грн., нарахованих процентів 735,00 грн, комісії 1050,00 грн., та неустойки (пеня) -14000,00 гривень.
Посилаючись на наведені вище обставини, а також на ухилення відповідачем від виконання своїх зобов`язань за цим кредитним договором, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість на загальну суму у розмірі 22785,00 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7000,00 грн., нарахованих процентів 735,00 грн, комісії 1050,00 грн., та неустойки (пеня) -14000,00 гривень, а також понесених судових витрат по сплату судового збору в розмірі 2662,40 грн., та 4500,00 грн., понесених витрат на професійну правничу допомогу.
Представник позивача у судове засідання не з`явилася, 13.01.2026 та 27.02.2026 подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення (а.с. 12-14, 17-19).
Відповідач у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи по суті, та не надала у встановлений судом строк відзиву до суду. Суд завчасно 20.04.2026 повідомляв відповідача про дату, час та місце розгляду справи, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України (а.с. 16).
Отже, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик Відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, у зв`язку з чим суд вважає можливим застосувати положення ст. 280 ЦПК України та розглянути справу заочно.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано на розгляд судді Гаркуші В.В. (а.с. 7).
Ухвалою судді Самарського районного суду міста Дніпра від 16.03.2026 позовну заяву ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 10).
19.03.2026 та 27.04.2026 року від представника Позивача надійшли заяви про розгляд справи без її участі (а.с. 12-14, 17-19).
Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.
Судом установлено, що 15.08.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 був укладений в електронній формі договір про надання коштів у кредит № 71346875, за умовами якого позичальнику ОСОБА_1 , шляхом перерахування на її платіжну картку № НОМЕР_3 було надано кредит у розмірі 7000,00 грн, строком на 30 днів (до 13.09.2025), зі сплатою фіксованою процентною ставкою у розмірі 0,350 % на день від залишку заборгованості за тілом кредиту, разовою комісією за надання кредиту в розмірі 15,00 % від суми кредиту, що становить 1050,00 гривень. При цьому в разі порушення ОСОБА_1 строків повернення кредиту (понад строкове користування позикою) нараховується пеня в розмірі 4,00% грн за кожен день понадстрокового користування (підсистема «Електронний суд»). Договір підписано Відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором 41775.
Зарахування кредитних коштів на банківську картку Відповідача підтверджується довідкою виданою ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЕВРОПЕЙСЬКА ПЛАТІЖНА СИСТЕМА» Вих. № КД-000025633 від 07.01.2026 р., згідно з якою завершено наступну платіжку операцію: Дата 15.08.2025 року; номер платежу 4d506853-1a4d-40cf-b70d-bceeb668e1e6; Сума 7000,00 грн; отримувач Пилипенко Ніна - ЕПЗ номер НОМЕР_3 (підсистема «Електронний суд»).
Таким чином ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» свої зобов`язання за цим кредитним договором виконав повністю, надавши відповідачу кредитні кошти відповідно до умов цього договору, однак ОСОБА_1 своїх зобов`язань за даним кредитним договором не виконала, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість у зальному розмірі розмірі 22785,00 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7000,00 грн., нарахованих процентів 735 грн, комісії 1050,00 грн., та неустойки/пені -14000,00 гривень.
16 вересня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» укладено договір факторингу № 16/09/25, відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» за плату належні йому права вимоги, а останнє прийняло ці вимоги до боржників, указаних у реєстрі прав вимог до боржників, у тому числі і щодо відповідача за цим кредитним договором на загальну суму заборгованості у розмірі розмірі 22785,00 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7000,00 грн., нарахованих процентів 735,00 грн, комісії 1050,00 грн., та неустойки (пеня) -14000,00гривень (підсистема «Електронний суд»). Зазначена сума заборгованості підтверджується відповідним розрахунком заборгованості, наданим ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», який сформовано 24.12.2025.
Перехід права вимоги за договором факторингу також підтверджується Реєстром прав вимог № 23/12/25-02 від 23.12.2025 року (підсистема Електронний суд»).
Сума заборгованості 22785,00 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7000,00 грн., нарахованих процентів 735,00 грн, комісії 1050,00 грн., та неустойки (пеня) -14000,00гривень підтверджується також відповідним розрахунком заборгованості за Договором позики № 71346875 від 15.08.2025 р. за період з 15.08.2025 р. по 02.11.2025 р. (підсистема Електронний суд»).
Згідно з наданими розрахунками заборгованості, як Первинним кредитором так і Позивачем нарахування відсотків за користування кредитними коштами було здійснено в межах строків дії кредитного договору.
ІV. Норми законодавства застосовані судом, висновки та мотиви прийнятого рішення.
Розглядаючи справу, суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються загальними положеннями ЦК України про зобов`язання, параграфом 2 Глави 71 ЦК України «Кредит», законами України «Про споживче кредитування», «Про електронну комерцію».
Так, за правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
За положеннями пункту 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
За змістом статтей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2ст. 639 ЦК України).
Абзац другий ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
У пункті 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір уважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Згідно з ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.
За правилами ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт)може бути надана шляхом:надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору (ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлюється законом.
Пунктом 1-1 ч. 1 ст. Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що договір про споживчий кредит вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, установлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, установлених договором.
Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (ст. 536 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку
Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).
Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Як кореспондують частини перші ст. 16 ЦК України,ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.
Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ч. 1ст. 13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи
Положеннями ч. 1 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України).
Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 (п. 45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv.theUnitedKingdom). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини» (Salman v. Turkey, заява № 21986/93, п. 100, ECHR 2000-VII).
Суд враховує, що комісія за надання кредиту у розмірі 1050,00 грн передбачена умовами договору як складова загальних витрат за кредитом, не є неустойкою, штрафом чи пенею за прострочення виконання зобов`язання, а тому дія пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України на цю суму не поширюється.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином, тобто відступлення права вимоги.
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За частиною першою статті 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона — фактор — передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони — клієнта — за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи — боржника.
Судом установлено, що 16.09.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» укладено договір факторингу № 16/09/25, відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги до відповідача за договором кредиту № 71346875 від 15.08.2025.
Таким чином, ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» є належним кредитором у спірному зобов`язанні та має право вимагати від відповідача виконання грошового зобов`язання в тому обсязі, в якому таке зобов`язання підтверджене належними та допустимими доказами.
Зважаючи на те, що відповідачем не виконано зобов`язання щодо повернення основної суми боргу за тілом кредиту в розмірі 7000,00 грн., нарахованих процентів 735,00 грн та комісії у сумі 1050,00, суд доходить висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Всього 8785,00 грн.
Із приводу нарахованої неустойки (пені) в розмірі 14000,00 грн суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.
Відтак пеня у розмірі 14 000,00 грн, нарахована за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором кредиту у період дії воєнного стану, не може бути покладена на відповідача до сплати та не підлягає стягненню на підставі пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Отже, з огляду на наведене вище суд доходить висновку, що позивач частково довів належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог, а відтак позов підлягає частковому задоволенню.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення(SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ч. 1, пункту 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
За подання позовної заяви майнового характеру позивач сплатив судовий збір у розмірі 2662,40 грн, що є судовими витратами позивача, які суд вирішує стягнути на його користь із відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, так як позов задоволено на 38,56 %, то з Відповідача на користь Позивача слід стягнути 1026,62 грн судового збору.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, понесених позивачем на оплату професійної правничої допомоги, суд виходить з наступного.
Позивачем заявлено до стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4500,00 грн.
У матеріалах справи містяться докази на підтвердження надання позивачу професійної правничої допомоги, а саме: договір про надання правничої допомоги № 22-08/25/ДІЛ від 22.08.2025, ордер серії АХ № 1287256, довіреність у порядку передоручення від 18.09.2025, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 6 від 03.04.2018, а також витяг з акта приймання-передачі наданої правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги № 22-08/25/ДІЛ від 22.08.2025, відповідно до якого адвокатом Ткаченко Ю.О. надано правничі послуги позивачу у справі щодо боржника ОСОБА_1 на загальну суму 4500,00 грн.
Отже, наданими позивачем доказами підтверджується надання позивачу професійної правничої допомоги, пов`язаної з розглядом цієї справи, та визначення її вартості у сумі 4500,00 грн.
Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
За частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт, наданих послуг; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, надання послуг; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та/або значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною п`ятою статті 137 ЦПК України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з частиною шостою цієї статті обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє відповідне клопотання.
Разом із тим відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд неодноразово висновував, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат, тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
У постанові від 19 листопада 2020 року у справі № 734/2313/17 Верховний Суд зазначив, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права змінювати розмір гонорару та втручатися у правовідносини адвоката і його клієнта. Водночас суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати фактично понесені або мають бути понесені, чи була їх сума обґрунтованою, необхідною та розумною щодо іншої сторони спору.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зроблено висновок, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу. У такому випадку суд відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правничу допомогу повністю або частково та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору.
Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23.
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 травня 2026 року у справі № 911/969/24 також звернуто увагу на необхідність розмежування втручання суду у договірні відносини між адвокатом та клієнтом щодо визначення розміру гонорару і вирішення судом питання про розподіл судових витрат між сторонами спору. Суд, вирішуючи питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, має оцінювати їх реальність, необхідність, розумність, пропорційність, співвідношення зі складністю справи, ціною позову, значенням справи для сторони, обсягом наданих адвокатом послуг та часом, витраченим на виконання відповідних робіт.
Отже, суд не змінює розмір гонорару, погоджений між адвокатом та клієнтом, і не втручається у їхні договірні правовідносини. Водночас при вирішенні питання про те, яка саме сума витрат на професійну правничу допомогу підлягає покладенню на відповідача як на сторону, не на користь якої ухвалюється рішення, суд зобов`язаний оцінити ці витрати на предмет їх реальності, необхідності, розумності та пропорційності до предмета спору.
У цій справі відповідач не подала клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу. Разом із тим суд вирішує не питання зміни розміру гонорару адвоката, визначеного договором між позивачем та адвокатом, а питання розподілу судових витрат між сторонами відповідно до статті 141 ЦПК України.
Оцінюючи розумність, необхідність та пропорційність заявлених до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує, що ця справа є малозначною справою незначної складності, розгляд якої проводився у порядку спрощеного позовного провадження. Спір належить до категорії типових спорів про стягнення заборгованості за договором споживчого кредитування, щодо яких існує стала судова практика. Матеріали справи не містять великої кількості доказів, на збирання, дослідження чи правовий аналіз яких адвокат мав би витратити значний час. Відповідач відзиву на позовну заяву не подала, доказів на спростування заявлених вимог не надала, активної процесуальної позиції у справі не займала, що не зумовлювало необхідності підготовки додаткових процесуальних документів, заперечень, пояснень чи участі представника позивача у складній доказовій полеміці.
Суд також враховує, що фактично надана правнича допомога у цій справі стосувалася аналізу матеріалів, підготовки та подання позовної заяви з додатками, а також процесуального супроводу справи. При цьому справа має типовий характер, позовна заява ґрунтується на стандартному для цієї категорії спорів наборі доказів: електронному кредитному договорі, доказах перерахування кредитних коштів, розрахунку заборгованості та документах щодо відступлення права вимоги.
За таких обставин наявність у матеріалах справи доказів на підтвердження заявлення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4500,00 грн не є безумовною підставою для покладення всієї цієї суми на відповідача. Суд вважає, що покладення на відповідача всієї заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу не відповідало б критеріям розумності, необхідності та пропорційності до предмета спору, складності справи, обсягу виконаної адвокатом роботи та ціни позову.
З урахуванням конкретних обставин справи, її незначної складності, типового характеру спору, обсягу виконаної адвокатом роботи, розгляду справи у спрощеному позовному провадженні, відсутності відзиву відповідача та необхідності підготовки додаткових процесуальних документів, суд дійшов висновку, що розумним, необхідним і пропорційним розміром витрат на професійну правничу допомогу у цій справі є 3000,00 грн.
У задоволенні решти заявлених до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити як таких, що у цій конкретній справі є надмірними та не відповідають критеріям розумної необхідності і пропорційності.
Оскільки позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1156,80 грн, що становить 38,56 % від визначеного судом розумного, необхідного і пропорційного розміру таких витрат: 3000,00 грн ? 38,56 %.
Керуючись статтями 3, 11, 15, 16, 205, 207, 509, 512, 514, 526, 530, 536, 610, 625, 626, 627, 628, 629, 638, 639, 1054, 1056-1, 1077 ЦК України, пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, статтями 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», Законом України «Про споживче кредитування», статтями 2, 4, 12, 13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 247, 263-265, 268, 273, 274, 279, 280-284, 288, 289 ЦПК України, суд, —
ВИРІШИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором — задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП», код ЄДРПОУ 44280974, місцезнаходження юридичної особи: 08205, Київська область, м. Ірпінь, вул. Садова, буд. 31/33, офіс 40/3, банківські реквізити: IBAN НОМЕР_2 , відкритий в АТ «ОТП БАНК», код банку 300528, заборгованість за договором кредиту № 71346875 від 15.08.2025 у розмірі 8785 (вісім тисяч сімсот вісімдесят п`ять) грн 00 коп., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7000,00 грн, заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 735,00 грн та заборгованості за комісією у розмірі 1050,00 грн.
У задоволенні решти позовних вимог — відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП», код ЄДРПОУ 44280974, місцезнаходження юридичної особи: 08205, Київська область, м. Ірпінь, вул. Садова, буд. 31/33, офіс 40/3, банківські реквізити: IBAN НОМЕР_2 , відкритий в АТ «ОТП БАНК», код банку 300528, судовий збір у розмірі 1026 (одна тисяча двадцять шість) грн 62 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1156 (одна тисяча сто п`ятдесят шість) грн 80 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто Самарським районним судом міста Дніпра за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП», місцезнаходження: 08205, Київська область, м. Ірпінь, вул. Садова, буд. 31/33, офіс 40/3, ідентифікаційний код в ЄДРПОУ 44280974.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя          В.В. Гаркуша