Справа № 464/705/26 Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З. 
Провадження № 33/811/636/26 Доповідач в 2-й інстанції: Партика І. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Партики І.В., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Іваницького Ярослава Олеговича, представника потерпілої адвоката Ільківа Миколи Миколайовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові, апеляційну скаргу адвоката Іваницького Ярослава Олеговича на постанову Сихівського районного суду м. Львова від 3 квітня 2026 року щодо ОСОБА_1 ,
встановив:
цією постановою, ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП закрито, в зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , 03 листопада 2025 року о 09.00 год. у м. Львів на перехресті вулиць Панаса Мирного – Запорізька – Академіка Ігоря Юхновського керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_1 , під час зміни напрямку руху виїхав на смугу зустрічного руху для виконання маневру обгону, здійснюючи обгін попутних транспортних засобів на відстані ближче, ніж за 50 м до пішохідного переходу, позначеного дорожніми знаками та дорожньою розміткою, перетнувши при цьому дорожню розмітку 1.1. «вузька суцільна», внаслідок чого допустив зіткнення із автомобілем марки «Volvo», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , яка перетинала перехрестя, виїжджаючи із другорядної дороги, завдавши транспортним засобам механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив п. 10.1 та п. 14.6 "в" ПДР України.
Не погоджуючись з даною постановою адвокат Іваницький Я.О., в інтересах ОСОБА_3 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову місцевого суду в частині визнання вини ОСОБА_1 ..
В доводах апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана постанова є необґрунтованою та протиправною.
Наголошує, що водій автомобіля «Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 здійснював об`їзд трьох транспортних засобів, які зупинилися та створили перешкоду для руху його автомобіля, він діяв відповідно до вимого ПДР України, а саме п.1.10.
Повідомляє, що він намагався уникнути ДТП виявивши автомобіль «Volvo», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , шляхом застосування екстреного гальмування.
Звертає увагу, що дії водія ОСОБА_1 не були у причинно-наслідковому зв`язку із настанням ДТП, що підтверджується висновком експерта №5910-Е від 19 грудня 2025 року та постановою Сихівського районного суду м. Львова від 6 січня 2026 року справа №464/7774/25.
Наголошує, що водій ОСОБА_1 здійснював об`їзд, а не обгін транспортних засобів.
Зазначає, що під час закриття провадження у справі в зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП, вина особи не встановлюється.
У судове засідання призначене на 30 квітня 2026 року потерпіла ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, не прибула, подала клопотання про розгляд справи у її відсутності.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна особа має право на справедливий суд.
Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
З метою забезпечення розумних строків розгляду справи, з урахуванням належного повідомлення про судове засідання та думки учасників процесу, які не заперечували проти розгляду справи у відсутності потерпілої, апеляційний суд вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності ОСОБА_2 .
Заслухавши, пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, пояснення представника потерпілої на заперечення аргументів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.
Згідно з вимогами ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Статтею 124 КпАП України передбачено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, та тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.
Пунктом 10. 1 ПДР України встановлено, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
Відповідно до п. 14.6 В ПДР України обгін забороняється ближче ніж за 50 м перед пішохідним переходом у населеному пункті та 100 м — поза населеним пунктом.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, при розгляді даної справи, дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.
Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку і навів у постанові, а саме:
- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 №577472 від 28 січня 2026 року (а.с. 1), з якого встановлено, що ОСОБА_1 , 03 листопада 2025 року о 09.00 год. у м. Львів на перехресті вулиць Панаса Мирного – Запорізька – Академіка Ігоря Юхновського керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_1 , під час зміни напрямку руху виїхав на смугу зустрічного руху для виконання маневру обгону, здійснюючи обгін попутних транспортних засобів на відстані ближче, ніж за 50 м до пішохідного переходу, позначеного дорожніми знаками та дорожньою розміткою, перетнувши при цьому дорожню розмітку 1.1. «вузька суцільна», внаслідок чого допустив зіткнення із автомобілем марки «Volvo», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , яка перетинала перехрестя, виїжджаючи із другорядної дороги, завдавши транспортним засобам механічні пошкодження з матеріальними збитками;
- заявою ОСОБА_4 поданою в інтересах ОСОБА_2 від 6 січня 2026 року (а.с. 3-4), у якій він просить вжити заходи, щодо водія ОСОБА_1 , який був учасником ДТП, яка мала місце 03 листопада 2025 року о 09.00 год. у м. Львів на перехресті вулиць Панаса Мирного – Запорізька – Академіка Ігоря Юхновського;
- копією протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №501977 (а.с.5-6), з якого вбачається, що ОСОБА_1 був учасником ДТП (в статусі потерпілого), яка відбулася 03 листопада 2025 року о 09.00 год. у м. Львів на перехресті вулиць Панаса Мирного – Запорізька – Академіка Ігоря Юхновського;
-інформації зі схеми місця ДТП (а.с. 7-8), на якій відображено місце події, та розміщення транспортних засобів, дорожня обстановка, завдані пошкодження автомобілям;
-письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 3 листопада 2025 року (а.с. 9), згідно з якими він, здійснював рух транспортним засобом «Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_1 , на перехресті вул. Панаса Мирного- Думанського, в його транспортний засіб в`їхав автомобіль «Volvo», д.н.з. НОМЕР_2 ;
- письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 3 листопада 2025 року (а.с. 10), відповідно до яких вона здійснювала рух транспортним засобом «Volvo», д.н.з. НОМЕР_2 , перед виїздом на вул. П. Мирного, зупинилася та переконалася у безпечності, маневру, побачила, що всі транспортні засоби зупинилися на аварійні сигналізації, в зв`язку із хвилиною мовчання, через, що вона вирішила здійснити маневр повороту, після чого відбулося зіткнення з автомобілем «Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_1 , який здійснював обгін транспортних засобів, які зупинилися під час хвилини мовчання ;
- копією протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1№501958 від 3 листопада 2025 року (а.с. 5), з якого вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_1 , повторно протягом року керував транспортним засобом не маючи посвідчення водія (не отримував посвідчення водія відповідної категорії);
- висновком експерта за результатами проведеної автомеханічної експертизи із дослідження обставин і механізму ДТП за заявою адвоката Ільківа М.М. від 19 грудня 2025 року №5910-Е (а.с. 12-22), з якої встановлено що дії водія ОСОБА_1 були у причинно наслідковому зв`язку з настанням ДТП;
- відеозаписом, долученим до матеріалів справи, який досліджено судом апеляційної інстанції, на якому зафіксовано, що водій автомобіля «Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 ,  під час зміни напрямку руху на значній швидкості виїхав на смугу зустрічного руху для виконання маневру обгону, здійснюючи обгін попутних транспортних засобів, які зупинилися на хвилину мовчання, на відстані ближче, ніж за 50 м до пішохідного переходу, позначеного дорожніми знаками та дорожньою розміткою, перетнувши при цьому дорожню розмітку 1.1. «вузька суцільна», у зв`язку із чим відбулося зіткнення з автомобілем «Volvo», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 
- копією постанови Сихівського районного суду м. Львова від 6 січня 2026 року (а.с. 26), з якої вбачається , що ОСОБА_1 був учасником ДТП, 03 листопада 2025 року о 09.00 год. у м. Львів на перехресті вулиць Панаса Мирного – Запорізька – Академіка Ігоря Юхновського, окрім того з даної постанови вбачається, що ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.
Твердження апелянта, що водій автомобіля «Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 здійснював об`їзд трьох транспортних засобів, апеляційний суд розцінює критично.
Об`їзд - це маневр, при якому транспортний засіб оминає нерухому перешкоду (зупинений автомобіль, ремонтні роботи, яму, острівець безпеки), що знаходиться на його смузі руху, з виїздом або без виїзду на суміжні смуги чи зустрічну сторону.
Обгін - це випередження одного або кількох транспортних засобів, яке обов`язково пов`язане з виїздом на смугу зустрічного руху.
Як встановлено апеляційним судом із відеозапису, долученого до матеріалів справи, на момент початку маневру автомобілем «Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_1 , інші транспортні засоби не перебували у стані повної зупинки. Окрім того, водій ОСОБА_1 здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, чим фактично виконав маневр обгону з порушенням вимог ПДР України.
Твердження апелянта, що ОСОБА_1 намагався уникнути ДТП виявивши автомобіль «Volvo», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , шляхом застосування екстренного гальмування, апеляційний суд розцінює критично, оскільки такі доводи спростовуються матеріалами справи, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, схемою місця ДТП, письмовими поясненнями учасників події та іншими дослідженими судом доказами.
Апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_1 у своїх письмових поясненнях (а.с. 3) не зазначав, що намагався уникнути ДТП шляхом застосування екстреного гальмування.
Доводи апелянта, що дії водія ОСОБА_1 не перебували у причинно-наслідковому зв`язку з настанням ДТП, апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані, оскільки такі спростовуються висновком експерта за результатами проведеної автомеханічної експертизи із дослідження обставин і механізму ДТП за заявою адвоката Ільківа М.М. від 19 грудня 2025 року №5910-Е (а.с. 12-22), відеозаписом події, з якого вбачається, що водій ОСОБА_1 , здійснюючи маневр обгону з виїздом на смугу зустрічного руху з порушенням вимог Правил дорожнього руху України, створив небезпечну дорожню обстановку, яка безпосередньо передувала виникненню ДТП та перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з її настанням.
Посилання апелянта на висновок експерта №5910-Е від 19 грудня 2025 року не спростовує наведених обставин, оскільки такий висновок підлягає оцінці судом у сукупності з іншими доказами у справі, при цьому апеляційний суд зазначає, що зміст даного висновку не узгоджується з фактичними даними, встановленими судом, що дає підстави вважати його неповним та таким, що має ознаки упередженості.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд доходить висновку, що у діях обох водіїв наявна обопільна вина, у зв`язку із чим дії водія ОСОБА_1 також перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.
Аргументи апелянта, що суд першої інстанції не мав права встановлювати вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності застосовуючи п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП та закриваючи справу у зв`язку із закінченням строків встановлених ст. 38 КУпАП строків, апеляційний суд відхиляє.
Пунктом 7 ст. 247 КУпАП визначено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи строків, передбачених ст.38 КУпАП.
Правовий аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що застосування п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП можливе лише у випадку встановлення судом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні такого правопорушення провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні адміністративного правопорушення.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі №910/18319/16, від 16 квітня 2019 року у справі №927/623/18.
Отже, аналіз положень ст. 38 та п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП свідчить про те, що наслідком закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення є лише звільнення особи від накладення адміністративного стягнення.
При цьому апеляційний суд звертає увагу і на те, що закриття справи із підстав, вказаних у п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП не передбачає звільнення особи від адміністративної відповідальності, наслідком чого була б відсутність підстав для визнання вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.
Аналогічні висновки містяться у рішеннях ЄСПЛ, який, здійснюючи тлумачення положень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вказує, що встановлення вини особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, є правильним навіть при закритті провадження у справі за строками давності і не порушує презумпції невинуватості особи (рішення ЄСПЛ від 25 серпня 1987 року «Лутц проти Німеччини»).
З урахуванням наведеного, встановлення вини особи є обов`язковим при доведеності вчинення нею будь-якого адміністративного правопорушення, в тому числі, і у випадку закриття справи із нереабілітуючих підстав.
Отже, закриттю провадження у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення, обов`язково передує встановлення наявності або відсутності вини особи, оскільки лише на етапі вирішення питання про накладення адміністративного стягнення, тобто після встановлення вини особи, суд перевіряє строки, передбачені ст. 38 КУпАП.
В апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції. 
При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до положень ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд першої інстанції з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.
Отже, доводи апеляційної скарги адвоката Іваницького Я.О., є необґрунтованими, у зв`язку з чим його апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, як безпідставну, а постанову суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -
постановив:
постанову Сихівського районного суду м. Львова від 3 квітня 2026 року, щодо ОСОБА_1 - залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката Іваницького Ярослава Олеговича – без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя            Партика І.В.