РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

23 червня 2026 року 	м. Рівне	№460/4447/26	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Борискіна С.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом
 	ОСОБА_1 	
до	Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 	
 	про визнання протиправними та скасування наказів, 	

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі – ВЧ НОМЕР_1 / відповідач-1), Військової частини НОМЕР_2 (далі – ВЧ НОМЕР_2 / відповідач-2), в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати пункт 11 резолютивної частини наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (з основної діяльності) «Про результати службового розслідування» від 16.11.2025 №716-ОД в частині, що стосується ОСОБА_1 , а саме: «За неналежне виконанням своїх службових обов`язків військової служби, порушення вимог абзаців 2, 3, 5, 8 статті 11, статей 16, 49, 58, абзаців 5, 9, 11, 13 статті 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-ХІV; статті 1, абзаців 1, 2, 6 статті 4, статті 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, абзацу 3 пункту 11 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168, абзацу 14 пункту 2 розділу XXXIV «Особливості виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану» Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, підпунктів 2.7.20.1, 2.7.20.2, 2.7.20.4, 2.8.1 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 31.01.2024 №40, що виразилось у здійсненні внутрішнього погодження наказів від 05.02.2024 №98-АГД, від 05.03.2024 №65, від 05.06.2024 №157, від 05.07.2024 №188, від 05.08.2024 №220, від 05.09.2024 №251 та від 05.10.2024 №282 за відсутності правових підстав для виплати додаткової винагороди, передбаченої вищевказаними нормативними актами, що призвело до неправомірної та безпідставної виплати військовослужбовцям розформованої військової частини НОМЕР_3 додаткової винагороди (50000 грн) всього на загальну суму 11400218,95 грн, колишній помічник командира батальйону з правової роботи військової частини НОМЕР_3 капітан юстиції ОСОБА_1 заслуговує на притягнення до дисциплінарної та матеріальної відповідальності, однак, у зв`язку із звільненням даного військовослужбовця із займаної посади та призначенням його на посаду юрисконсульта юридичної служби військової частини НОМЕР_2 , питання про дисциплінарну та матеріальну відповідальність капітана юстиції ОСОБА_1 , а також стягнення з нього прямої дійсної шкоди, завданої державі, у сумі 1374344,64 грн, вирішити шляхом направлення командиру військової частини НОМЕР_2 , який наділений дисциплінарною владою щодо даного військовослужбовця, акту про результати службового розслідування та наказу про його завершення»;
- згідно з частиною третьою статті 14 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», скасувати наказ командира ВЧ НОМЕР_2 «Про притягнення до матеріальної відповідальності» від 01.02.2026 №22/од та повернути незаконно стягнені (утримані) кошти.
В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 20.11.2025 до ВЧ НОМЕР_2 , у складі якої він на даний час проходить військову службу на посаді юрисконсульта юридичної служби, надійшли копії матеріалів службового розслідування, призначеного наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 17.09.2025 №733-АГД відносно колишніх посадових осіб розформованої Військової частини НОМЕР_3 (далі – ВЧ НОМЕР_3 ) за фактом протиправної та безпідставної виплати військовослужбовцям ВЧ НОМЕР_3 додаткової винагороди, внаслідок чого державі заподіяно пряму дійсну шкоду на загальну суму 11400218,95 грн. Результати цього службового розслідування затверджені наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 16.11.2025 №716-ОД, пунктом 11 якого визначено, що позивач заслуговує на притягнення до дисциплінарної та матеріальної відповідальності (в сумі 1374344,64 грн), однак у зв`язку із проходженням ним військової служби у складі ВЧ НОМЕР_2 , питання про притягнення його до такої відповідальності доручено вирішити командиру цієї ВЧ. Після ознайомлення позивача 25.11.2025 із матеріалами вказаного службового розслідування, 28.11.2025 він подав командиру ВЧ НОМЕР_2 рапорт, у якому повідомив про свою незгоду із результатами такого розслідування і відмову від добровільного відшкодування шкоди, а також просив скасувати згаданий вище спірний наказ командира ВЧ НОМЕР_1 у частині щодо нього. Крім того, ОСОБА_1 повідомив, що після опрацювання матеріалів службового розслідування ВЧ НОМЕР_1 , фінансово-економічною службою ВЧ НОМЕР_2 було подано рапорт командиру цієї ВЧ щодо неповноти проведення вказаного службового розслідування. На підставі такого рапорта, командиром ВЧ НОМЕР_2 призначено службове розслідування з метою уточнення причин і умов, що сприяли неповноті проведення службового розслідування ВЧ НОМЕР_1 , а також встановлення ступеня вини посадових осіб цієї ВЧ, чиї дії або бездіяльність стали причиною правопорушення. Результати цього службового розслідування затверджені наказом командира ВЧ НОМЕР_2 від 20.01.2026 №13/од, пунктами 12, 13 якого скасовано наказ командира ВЧ НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 16.11.2025 №716-ОД та у зв`язку із неповнотою проведення службового розслідування комісією відповідача-1, командиру ВЧ НОМЕР_1 доручено призначити нове службове розслідування з метою встановлення причин, умов та обставин, що призвели до протиправної та безпідставної виплати військовослужбовцям розформованої ВЧ НОМЕР_3 додаткової винагороди, а також встановлення винних осіб. Водночас, з невідомих позивачу причин, 01.02.2026 командиром ВЧ НОМЕР_2 видано наказ №21/од, яким скасовано пункти 12, 13 згаданого вище наказу №13/од, а також, видано наказ №22/од, яким його [позивача] притягнуто до повної матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державу, в розмірі 1374344,64 грн. Не погоджуючись з означеними вище наказами відповідачів, позивач вказав, зокрема, що дії помічника командира (начальника) військової частини з правової роботи несуть виключно консультативний характер. У спірний період він не був наділений організаційно-розпорядчими функціями в межах своїх повноважень, адміністративно-господарських рішень не приймав та не здійснював нарахування чи виплату грошового забезпечення військовослужбовцям розформованої ВЧ НОМЕР_3 , а тому не може нести матеріальну відповідальність за можливі наслідки таких управлінських рішень. Що стосується висновків відповідача-1 про відсутність підстав для погодження наказів на виплату додаткової винагороди у розмірі 50000 грн, то позивач вважає, що останні ґрунтуються виключно на невірному тлумаченні положень постанови Кабінету Міністрів України (КМУ) від 28.02.2022 №168 та наказу Міністерства оборони України (МОУ) від 07.06.2018 №260, адже посадові особи ВЧ НОМЕР_1 , які проводили службове розслідування, не виконали свого обов`язку, передбаченого пунктом 1 розділу ІV Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом МОУ від 21.11.2017 №608, та не вжили всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення. Крім того, звернув увагу, що сама по собі наявність шкоди або встановлення певних недоліків у службовій діяльності не може автоматично свідчити про наявність вини військовослужбовця та не є достатньою підставою для притягнення його до матеріальної відповідальності. Наголосив, що закон прямо вимагає встановлення умислу або необережності, тобто доведення того, що особа усвідомлювала або повинна була усвідомлювати протиправність своїх дій та можливість настання негативних наслідків, чого комісією ВЧ НОМЕР_1 , у даному випадку, не зроблено. За наведеного, позивач просить позовні вимоги задовольнити.
Ухвалою суду від 16.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі №460/4447/26 та вирішено розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Цією ж ухвалою суду відповідачам установлено, зокрема, строк для подання відзивів на позовну заяву.
24.03.2026, з використанням підсистеми «Електронний суд», ВЧ НОМЕР_1 подала до суду відзив на позовну заяву, за змістом якого представник відповідача-1 заперечив щодо задоволення позовних вимог з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 17.09.2025 №733-АГД призначено службове розслідування відносно колишніх військових посадових осіб ВЧ НОМЕР_3 , яку розформовано 30.07.2025, і які станом на 17.09.2025 проходять діючу військову службу у ВЧ НОМЕР_1 як правонаступника ВЧ НОМЕР_3 . В розпорядчій частині цього наказу посада, військове звання та ПІБ ОСОБА_1 не вказано, а тому службове розслідування стосовно позивача не проводилось та, відповідно, рішення про притягнення його до дисциплінарної і матеріальної відповідальності командиром ВЧ НОМЕР_1 не приймалось. Дане службове розслідування стосувалося вчинення згаданою вище категорією військовослужбовців протиправної та безпідставної виплати військовослужбовцям розформованої ВЧ НОМЕР_3 додаткової винагороди у розмірі 50000 грн, внаслідок чого державі заподіяно прямої дійсної шкоди на загальну суму 11400218,95 грн. Разом з тим, оскільки за результатами службового розслідування комісією ВЧ НОМЕР_1 установлено, що причиною здійснення вказаних виплат стало, в тому числі, неналежне виконанням службових обов`язків військової служби та порушення вимог законодавства колишнім помічником командира батальйону з правової роботи ВЧ НОМЕР_3 капітаном юстиції ОСОБА_1 , якого звільнено із займаної посади та призначено на посаду юрисконсульта юридичної служби ВЧ НОМЕР_2 , питання про дисциплінарну і матеріальну відповідальність позивача, а також стягнення з нього прямої дійсної шкоди, завданої державі, в сумі 1374344,64 грн запропоновано вирішити шляхом направлення командиру ВЧ НОМЕР_2 , який наділений дисциплінарною владою щодо даного військовослужбовця, акта про результати службового розслідування і наказу про його завершення. Представник ВЧ НОМЕР_1 стверджує про безпідставність доводів позивача стосовно порушення його прав при проведенні службового розслідування, оскільки останнє здійснено з дотриманням вимог чинного тоді законодавства, із забезпеченням права ОСОБА_1 на надання комісії особистих письмових пояснень по суті обставин, які були предметом такого розслідування. Що стосується підстав для притягнення позивача до матеріальної відповідальності, представник відповідача-1 пояснив, що помічник командира батальйону з правової роботи у своїй службовій діяльності керується вимогами статті 100 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та Положенням про юридичну службу у Збройних Силах України, якими передбачено, зокрема, що юридична служба відповідно до покладених на неї завдань перевіряє на відповідність законодавству і міжнародним договорам України проєкти наказів, інших документів правового характеру, що подаються на підпис командиру військової частини, погоджує (візує) їх після погодження з відповідними службовими особами. Враховуючи встановлення у ході службового розслідування фактичних обставин щодо здійснення колишнім помічником командира батальйону з правової роботи ВЧ НОМЕР_3 ОСОБА_1 внутрішнього погодження наказів цієї ВЧ від 05.02.2024 №98-АГД, від 05.03.2024 №65, від 05.06.2024 №157, від 05.07.2024 №188, від 05.08.2024 №220, від 05.09.2024 №251 та від 05.10.2024 №282 за відсутності передбачених законодавством правових підстав для виплати відповідної додаткової винагороди, представник ВЧ НОМЕР_1 вважає доведеною вину позивача у заподіянні прямої дійсної шкоди державі у згаданому вище розмірі. Крім того, зауважив, що факт безпідставної виплати військовослужбовцям розформованої ВЧ НОМЕР_3 у 2024 році додаткової винагороди (50000 грн) внаслідок безпідставного включення до наказів командира цієї ВЧ військовослужбовців, які не виконували завдання, за які передбачено зазначену винагороду (не відносились та не входили до складу командування та штабу військової частини (підрозділу) оперативного рівня), відображено також в аудиторському звіті від 07.11.2025 №526/25/АЗ, складеному представниками 5 територіального управління внутрішнього аудиту Департаменту внутрішнього аудиту МОУ за результатами аудиту використання ВЧ НОМЕР_1 коштів і майна у сфері ІНФОРМАЦІЯ_1 . З огляду на наведене, покликаючись на норми Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», представник відповідача-1 наголошує на правомірності оспорюваного наказу ВЧ НОМЕР_1 від 16.11.2025 №716-ОД в частині щодо капітана юстиції ОСОБА_1 , у зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні позову повністю.
01.04.2026, з використанням підсистеми «Електронний суд», відзив на позовну заяву суду надала також ВЧ НОМЕР_2 , за змістом якого представник відповідача-2 заперечив щодо задоволення позовних вимог з огляду на їх необґрунтованість. На підтвердження своїх заперечень вказав, що 20.11.2025 до ВЧ НОМЕР_2 надійшов супровідний лист ВЧ НОМЕР_1 від 20.11.2025 разом із копіями матеріалів службового розслідування, призначеного наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 17.09.2025 №733-АГД відносно колишніх посадових осіб ВЧ НОМЕР_3 , розформованої 30.07.2025, за фактом протиправної та безпідставної виплати військовослужбовцям цієї ВЧ додаткової винагороди, внаслідок чого державі заподіяно прямої дійсної шкоди на загальну суму 11400218,95 грн. Враховуючи зазначене та керуючись нормами Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, командиром ВЧ НОМЕР_2 обґрунтовано прийнято оскаржуваний наказ «Про притягнення до матеріальної відповідальності» від 01.02.2026 №22/од, яким юрисконсульта юридичної служби військової частини НОМЕР_2 капітана юстиції ОСОБА_1 притягнуто до повної матеріальної відповідальності та стягнуто з нього пряму дійсну шкоду, завдану державу, в сумі 1374344,64 грн шляхом щомісячного відрахування 20% грошового забезпечення до повного погашення заборгованості. За таких обставин, представник відповідача-2 просить відмовити у задоволенні позову повністю.
Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.
Поряд з тим, зі змісту прохальної частини відзиву ВЧ НОМЕР_2 судом установлено, що представник відповідача-2 просить закрити провадження у цій справі, не зазначаючи при цьому жодних правових підстав для такого.
Надаючи правову оцінку вказаному клопотанню, суд враховує, що за правилами частин першої та другої статті 166 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування тощо щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі.
Загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення встановлені частиною першою статті 167 КАС України, пунктом 5 якої передбачено, що будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити відповідні підстави.
При цьому, якщо заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої цієї статті і ці недоліки не дають можливості її розглянути, або якщо вона є очевидно безпідставною та необґрунтованою, суд повертає таку заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду (абзац перший частини другої вказаної статті).
У свою чергу, перелік підстав для закриття судом провадження в адміністративній справі закріплений у частині першій статті 238 КАС України.
Таким чином, оскільки представником ВЧ НОМЕР_2 за змістом поданої ним заяви по суті не наведено та не обґрунтовано наявності жодної із перелічених у частині першій статті 238 КАС України підстав для закриття провадження у цій справі, суд дійшов висновку про очевидну безпідставність та необґрунтованість заявленого клопотання, а тому останнє не підлягає розгляду й вирішенню судом.
В силу приписів частини четвертої статті 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши наявні у справі матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду й вирішення спору по суті, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України, військовослужбовцем Збройних Сил України та учасником бойових дій, що підтверджується належними йому паспортом серії НОМЕР_4 , виданим 20.06.2014 (т.2, а.с.2-3), посвідченням офіцера серії НОМЕР_5 , виданим 13.05.2023 (т.2, а.с.21-24), та посвідченням серії НОМЕР_6 , виданим 03.05.2024 (т.2, а.с.21).
Наказом командира ВЧ НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 25.02.2022 №2 молодшого лейтенанта ОСОБА_1 включено до списків особового складу ВЧ НОМЕР_3 , зараховано на всі види забезпечення, призначено на посаду офіцера групи логістики ВЧ НОМЕР_3 та вирішено вважати таким, що справи і посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою.
На підставі наказу командира ВЧ НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 10.01.2023 №10, лейтенанта ОСОБА_1 увільнено від посади начальника продовольчої служби логістики ВЧ НОМЕР_3 ; призначено на посаду помічника командира батальйону з правової роботи ВЧ НОМЕР_3 з 10.01.2023 та вирішено вважати таким, що з 10.01.2023 справи і посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою. Цим же наказом вирішено, серед іншого, до військового звання позивача додати слово «юстиції» (т.5, а.с.45).
У період з 26.10.2024 до 17.01.2025 старший лейтенант юстиції ОСОБА_1 перебував у службовому відрядженні у Військовій частині НОМЕР_7 , що узгоджується зі змістом наказу командира ВЧ НОМЕР_3 (з адміністративно-господарської діяльності) від 26.10.2024 №589-АГД (т.5, а.с.49-50) та наказу командира ВЧ НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 17.01.2025 №19 (т.5, а.с.51).
Відповідно до витягу з директиви командувача Сил територіальної оборони Збройних Сил України від 22.05.2025 №Д-22/ДСК, командиру ВЧ НОМЕР_2 доручено до 31.07.2025 переформувати, зокрема, командування ВЧ НОМЕР_1 та її військовослужбовців, ВЧ НОМЕР_3 та її військовослужбовців (…) у ВЧ НОМЕР_1 зі зменшенням штатної чисельності, дислокувати на попередніх фондах, підпорядкувати командиру ВЧ НОМЕР_2 (…) (т.5, а.с.77-78).
Наказом командира ВЧ НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 29.05.2025 №152 старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_1 , помічника командира з правової роботи ВЧ НОМЕР_3 , звільненого із займаної посади наказом начальника Регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (по особовому складу) від 22.05.2025 №105 та призначеного на посаду юрисконсульта юридичної служби ВЧ НОМЕР_2 , вирішено вважати таким, що 29.05.2025 справи та посаду здав і вибув до ВЧ НОМЕР_2 для проходження служби. З 29.05.2025 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_3 та всіх видів забезпечення (т.5, а.с.46-47).
На підставі наказу командира ВЧ НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 29.07.2025 №216, ВЧ НОМЕР_3 вирішено вважати розформованою (пункт 1); особовий склад (відповідно до наказів по особовому складу) вибув до нових місць служби (пункт 2); службові документи довгострокового, короткострокового зберігання та ліквідаційний акт передано правонаступнику ВЧ НОМЕР_1 (пункт 4) (т.5, а.с.19).
Не є спірними обставинами у справі, визнається її сторонами та підтверджується наявними матеріалами факт перебування ВЧ НОМЕР_3 у період з 01.08.2022 до 29.07.2025 на фінансовому забезпеченні у ВЧ НОМЕР_1 (т.6, а.с.1-16).
21.08.2025 начальником служби-головним бухгалтером фінансово-економічної служби ВЧ НОМЕР_1 майором ОСОБА_2 подано рапорт на ім`я командира цієї ВЧ, у якому повідомлено, що при прийнятті ним вказаної посади встановлено факт невмотивованого включення в накази командира розформованої ВЧ НОМЕР_3 за 2024 рік та січень 2025 року пункту про виплату додаткової винагороди в розмірі 50000 грн військовослужбовцям, які не входять у склад командування і штабу військової частини та не виконують оперативного (бойового) управління підпорядкованими підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони, внаслідок чого завдано прямої дійсної матеріальної шкоди державі в сумі близько 11 мільйонів гривень; просив призначити за вказаним фактом службову перевірку (т.3, а.с.32).
За наслідками проведення відповідної службової перевірки, 17.09.2025 начальником групи з`ясування обставин, причин та умов вчинення правопорушень ВЧ НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_3 подано командиру ВЧ НОМЕР_1 доповідну записку про встановлення факту вчинення колишніми військовими посадовими особами розформованої ВЧ НОМЕР_3 , в тому числі, колишнім помічником командира батальйону з правової роботи цієї ВЧ старшим лейтенантом юстиції ОСОБА_1 , дій, внаслідок яких 139 військовослужбовцям вказаної ВЧ неправомірно та безпідставно виплачено додаткову винагороду в розмірі 50000 грн на загальну суму 11449468,94 грн, чим заподіяно прямої дійсної шкоди державі на таку суму.
Відповідно до вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, на підставі доповідної записки начальника відділення з`ясування обставин, причин та умов вчинення правопорушень ВЧ НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_3 від 17.09.2025 про результати службової перевірки, з метою уточнення причин та умов, що сприяли порушенню військової дисципліни, невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, а також встановлення ступеня вини посадових осіб ВЧ НОМЕР_3 , яку розформовано, наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 17.09.2025 №733-АГД (далі – Наказ №733-АГД) призначено службове розслідування стосовно:
- командира НОМЕР_8 батальйону територіальної оборони ВЧ НОМЕР_1 (на момент вчинення правопорушення – тимчасово виконуючого обов`язки командира розформованої ВЧ НОМЕР_3 ) капітана ОСОБА_4 ;
- начальника штабу-заступника командира НОМЕР_8 батальйону територіальної оборони ВЧ НОМЕР_1 (на момент вчинення правопорушення – уповноваженої особи з питань запобігання та виявлення корупції розформованої ВЧ НОМЕР_3 ) тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу – заступника командира розформованої ВЧ НОМЕР_3 ) капітана ОСОБА_5 ;
- начальника групи персоналу штабу НОМЕР_8 батальйону територіальної оборони ВЧ НОМЕР_1 (на момент вчинення правопорушення – начальника групи персоналу розформованої ВЧ НОМЕР_3 ) старшого лейтенанта ОСОБА_6 ;
- офіцера НОМЕР_8 батальйону територіальної оборони ВЧ НОМЕР_1 (на момент вчинення правопорушення – начальника фінансово-економічної служби розформованої ВЧ НОМЕР_3 ) молодшого лейтенанта ОСОБА_7 ;
- начальника групи розвідки штабу НОМЕР_8 батальйону територіальної оборони ВЧ НОМЕР_1 (на момент вчинення правопорушення – начальника групи розвідки штабу розформованої ВЧ НОМЕР_3 ) старшого лейтенанта ОСОБА_8 ;
- заступника командира з артилерії НОМЕР_8 батальйону територіальної оборони ВЧ НОМЕР_1 (на момент вчинення правопорушення – командира мінометної батареї розформованої ВЧ НОМЕР_3 ) капітана ОСОБА_9 ;
- командира взводу зв`язку НОМЕР_8 батальйону територіальної оборони ВЧ НОМЕР_1 (на момент вчинення правопорушення – командира взводу зв`язку розформованої ВЧ НОМЕР_3 ) старшого сержанта ОСОБА_10 ;
- заступника начальника командного пункту штабу ВЧ НОМЕР_1 (на момент вчинення правопорушення – начальника штабу-заступника командира ВЧ НОМЕР_3 ) майора ОСОБА_11 ;
- командира зенітної батареї ВЧ НОМЕР_1 (на момент вчинення правопорушення – командира другої стрілецької роти розформованої ВЧ НОМЕР_3 ) капітана ОСОБА_12 (пункт 1).
Для проведення службового розслідування призначено комісію у складі 8 (восьми) військовослужбовців ВЧ НОМЕР_1 , головою якої визначено начальника групи з`ясування обставин, причин та умов вчинення правопорушень старшого лейтенанта ОСОБА_3 (пункт 2).
У пункті 3 цього Наказу голові комісії доручено провести службове розслідування у період з 17.09.2025 по 16.10.2025, за результатами якого подати у встановленому порядку рішення не пізніше 16.10.2025 (т.3, а.с.27-30).
Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 16.10.2025 №855-АГД продовжено термін службового розслідування, призначеного Наказом №733-АГД, до 16.11.2025 (т.3, а.с.31).
15.11.2025, за результатами проведення службового розслідування, комісією ВЧ НОМЕР_1 складено Акт службового розслідування (далі – Акт), який того ж дня затверджено т.в.о. командира ВЧ НОМЕР_1 (т.1, а.с.41-152).
За змістом Акта, у ході службового розслідування комісією ВЧ НОМЕР_1 встановлено, зокрема, наступне:
- проведеним в ході службового розслідування дослідженням документів та бойових наказів (розпоряджень) командира розформованої ВЧ НОМЕР_3 , які стали підставою для виплати додаткової винагороди у розмірі 50000 грн, встановлено, що у розформованій ВЧ НОМЕР_3 зазначена винагорода нараховувалася особам, які за штатом та призначенням відповідно до бойових порядків не належать до командування або штабу оперативного рівня; 
- зазначена винагорода у розмірі 50000 грн нараховувалась та виплачувалась військовослужбовцям, що входили до складу командування, штабу, групи персоналу штабу, групи розвідки штабу, групи планування штабу, групи логістики штабу, логістики, групи зв`язку та інформаційних систем штабу, групи цивільно-військового співробітництва штабу, групи сил підтримки, командного пункту штабу, служби охорони державної таємниці, 1 стрілецької роти, 2 стрілецької роти, 3 стрілецької роти, роти вогневої підтримки, гранатометного відділення, механізованої роти, протитанкового відділення та зенітно артилерійського відділення, мінометної батареї, розвідувальному взводу, взводу зв`язку, взводу матеріально- технічного забезпечення, контрольно-технічного пункту, військовослужбовцям служб стрілецького батальйону, відділення снайперів, відділення управління командира батальйону, відділення управління штабу батальйону, відділення зв`язку та лінійно-кабельної групи; 
- відповідно до бойових розпоряджень командира розформованої ВЧ НОМЕР_3 , з формулюванням завдань щодо оперативного бойового управління підрозділами (частинами), щомісяця протягом січня 2024 року – грудня 2024 року включно, тимчасово визначався особовий склад, та включався до складу командування або штабу (основного, тилового, передового командних пунктів) батальйону; в подальшому, відповідно до рапортів командирів вищезазначених підрозділів, особовий склад включався до наказів на виплату винагороди в сумі 50000 грн;
- за сукупністю досліджених в ході службового розслідування бойових наказів та розпоряджень командира розформованої ВЧ НОМЕР_3 встановлено, що особовий склад вищевказаних підрозділів ВЧ НОМЕР_3 фактично не виконував бойових завдань з оперативного (бойового) управління військовими частинами та підрозділами (крім штатних підрозділів цієї ж військової частини), що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони до батальйону включно (пункт 3.16 Акта);
- комісією опитано юрисконсульта юридичної служби ВЧ НОМЕР_2 , колишнього помічника командира батальйону з правової роботи розформованої ВЧ НОМЕР_3 , капітана юстиції ОСОБА_1 , який пояснив, зокрема, наступне: йому відомі вимоги постанови КМУ від 28.02.2022 №168 та наказу МОУ від 07.06.2018 №260, при дотриманні яких військовослужбовцям здійснюється нарахування та виплата одноразової винагороди на період дії воєнного стану в сумі 50000 грн відповідно; ВЧ НОМЕР_3 здійснювала оперативне (бойове) управління своїми штатними підрозділами (зокрема, зведеними) на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (батальйоном), що підтверджується організаційно-штатною структурою вказаної ВЧ (до організаційно-штатних змін липня 2025 року); враховуючи положення Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 31.01.2024 №40, ним здійснювалось візування (погодження) проєктів наказів на виплату додаткової винагороди від 05.02.2024 №98-АГД, від 05.03.2024 №65, від 05.06.2024 №157, від 05.07.2024 №188, від 05.08.2024 №220, від 05.09.2024 №251 та від 05.10.2024 №282, які подавались на підпис командиру ВЧ НОМЕР_3 , оскільки у зазначені періоди виконував функціональні (посадові) обов`язки в межах компетенції та повноважень помічника командира з правової роботи ВЧ НОМЕР_3 ; інформація про те, хто був ініціатором видання проєктів згаданих вище наказів командира ВЧ НОМЕР_3 в частині виплати додаткової винагороди в розмірі 50000 грн за виконання бойових (спеціальних) завдань, йому не відома; на даний момент він не пам`ятає чи здійснювались йому нарахування у 2024 році додаткової винагороди (50000 грн) і якщо здійснювались, то в якому розмірі; при виплаті вказаної додаткової винагороди командування ВЧ НОМЕР_3 (до організаційно-штатних змін) у своїй діяльності керувалось вимогами постанови КМУ від 28.02.2022 №168 та наказу МОУ від 07.06.2018 №260, водночас, ВЧ НОМЕР_1 не уповноважена здійснювати та надавати тлумачення норм чинного законодавства України; будь-яких роз`яснень щодо порядку нарахування додаткової грошової винагороди в розмірі 50000 грн від компетентних органів до ВЧ НОМЕР_3 (до організаційно-штатних змін) не надходило та не доводилось для ознайомлення (пункт 3.22 Акта; т.4, а.с.238-242);
- колишні військові посадові особи розформованої ВЧ НОМЕР_3 звільнені із займаних посад та переведені для подальшого проходження військової служби до інших військових частин, зокрема, колишній помічник командира батальйону з правової роботи розформованої ВЧ НОМЕР_3 капітан юстиції ОСОБА_1 - на посаду юрисконсульта юридичної служби ВЧ НОМЕР_2 (пункт 3.43 Акта);
- проведеним аналізом зібраних у ході службового розслідування матеріалів встановлено, що військовими посадовими особами розформованої ВЧ НОМЕР_3 , зокрема, (…) колишнім помічником командира батальйону з правової роботи розформованої ВЧ НОМЕР_3 капітаном юстиції ОСОБА_1 вчинено дії, внаслідок яких 139 військовослужбовцям розформованої ВЧ НОМЕР_3 неправомірно та безпідставно виплачено додаткову винагороду, передбачену абзацом 3 пункту 1-1 постанови КМУ від 28.02.2025 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії військового стану» та абзацом 14 пункту 2 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом МОУ від 07.06.2018 №260, всього на загальну суму 11400218,95 грн (т.3, а.с.33-250; т.4, а.с.1-188);
- колишнім помічником командира батальйону з правової роботи ВЧ НОМЕР_3 капітаном юстиції ОСОБА_1 , в порушення вимог абзаців 2, 3, 5, 8 статті 11, статей 16, 49, 58, абзаців 5, 9, 11, 13 статті 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-ХІV, статті 1, абзаців 1, 2, 6 статті 4, статті 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, абзацу 3 пункту 1-1 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168, абзацу 14 пункту 2 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, підпунктів 2.7.20.1, 2.7.20.2, 2.7.20.4, 2.8.1 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 31.01.2024 №40, здійснено внутрішнє погодження наказів від 05.02.2024 №98-АГД, від 05.03.2024 №65, від 05.06.2024 №157, від 05.07.2024 №188, від 05.08.2024 №220, від 05.09.2024 №251 та від 05.10.2024 №282 за відсутності правових підстав для виплати додаткової винагороди, передбаченої вищевказаними нормативними актами, що призвело до неправомірної та безпідставної виплати військовослужбовцям розформованої ВЧ НОМЕР_3 додаткової винагороди всього на загальну суму 11400218,95 грн (пункт 3.44 Акта);
- під час проведення службового розслідування військовослужбовцями розформованої ВЧ НОМЕР_3 рапорти про добровільне повернення безпідставно виплаченої їм додаткової винагороди не подавались;
- на підставі фінансових рапортів та наказів, які складались, підписувались, подавались та погоджувались (у межах компетенції) колишніми військовими посадовими особами розформованої ВЧ НОМЕР_3 і стали підставою для неправомірної та безпідставної виплати 139 військовослужбовцям цієї ВЧ додаткової винагороди, передбаченої абзацом 14 пункту 2 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом МОУ від 07.06.2018 №260, проведено розрахунок суми прямої дійсної шкоди, завданої державі, на загальну суму 11400218,95 грн (т.4, а.с.214);
- вказана сума прямої дійсної шкоди підлягає стягненню з 13-ти колишніх військових посадових осіб розформованої ВЧ НОМЕР_3 , зокрема, з колишнього помічника командира батальйону з правової роботи розформованої ВЧ НОМЕР_3 капітана юстиції ОСОБА_1 – 1374344,64 грн (т.4, а.с.212, 213);
- у зв`язку з викладеним, вищевказані колишні військові посадові розформованої ВЧ НОМЕР_3 підлягають притягненню до матеріальної відповідальності; питання про притягнення до матеріальної відповідальності колишніх військових посадових осіб розформованої ВЧ НОМЕР_3 , які звільнені із займаних посад та переведені для подальшого проходження військової служби до інших військових частин, відповідно до частини другої статті 11 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», необхідно вирішити шляхом направлення командирам відповідних військових частин, наділених дисциплінарною владою щодо таких військовослужбовців, акта про результати службового розслідування та наказу про його завершення для вирішення питання про притягнення їх до дисциплінарної та матеріальної відповідальності, зокрема, щодо колишнього помічника командира батальйону з правової роботи розформованої ВЧ НОМЕР_3 капітана юстиції ОСОБА_1 – командиру ВЧ НОМЕР_2 (пункт 3.45 Акта);
- факт безпідставної виплати військовослужбовцям розформованої ВЧ НОМЕР_3 у 2024 році додаткової винагороди (50000 грн) всього на загальну суму 16273331,48 грн внаслідок безпідставного включення до наказів командира військової частини військовослужбовців, які не виконували завдання, за які передбачено зазначену винагороду (не відносились та не входили до складу командування та штабу військової частини (підрозділу) оперативного рівня), відображено також в аудиторському звіті від 07.11.2025 №526/25/АЗ, складеному представниками 5 територіального управління внутрішнього аудиту Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України за результатами аудиту використання ВЧ НОМЕР_1 коштів та майна у сфері ІНФОРМАЦІЯ_1 (пункт 3.46 Акта; т.5, а.с.84-250).
- за результатами проведення службового розслідування, комісією ВЧ НОМЕР_1 запропоновано, зокрема, за неналежне виконанням своїх службових обов`язків військової служби, порушення вимог абзаців 2, 3, 5, 8 статті 11, статей 16, 49, 58, абзаців 5, 9, 11, 13 статті 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-ХІV, статті 1, абзаців 1, 2, 6 статті 4, статті 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, абзацу 3 пункту 1-1 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168, абзацу 14 пункту 2 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, підпунктів 2.7.20.1, 2.7.20.2, 2.7.20.4, 2.8.1 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 31.01.2024 №40, що виразилось у здійсненні внутрішнього погодження наказів від 05.02.2024 №98-АГД, від 05.03.2024 №65, від 05.06.2024 №157, від 05.07.2024 №188, від 05.08.2024 №220, від 05.09.2024 №251 та від 05.10.2024 №282 за відсутності правових підстав для виплати додаткової винагороди, передбаченої вищевказаними нормативними актами, що призвело до неправомірної та безпідставної виплати військовослужбовцям розформованої ВЧ НОМЕР_3 додаткової винагороди (50000 грн) всього на загальну суму 11400218,95 грн, колишній помічник командира батальйону з правової роботи ВЧ НОМЕР_3 капітан юстиції ОСОБА_1 заслуговує на притягнення до дисциплінарної та матеріальної відповідальності, однак, у зв`язку із звільненням даного військовослужбовця із займаної посади та призначенням його на посаду юрисконсульта юридичної служби ВЧ НОМЕР_2 , питання про дисциплінарну та матеріальну відповідальність капітана юстиції ОСОБА_1 , а також стягнення з нього прямої дійсної шкоди, завданої державі, у сумі 1374344,64 грн, вирішити шляхом направлення командиру ВЧ НОМЕР_2 , який наділений дисциплінарною владою щодо даного військовослужбовця, акта про результати службового розслідування та наказу про його завершення (пункт 5.12 Акта).
З метою запобігання в подальшому подібних випадків та притягнення винних осіб до відповідальності, на підставі Акта, наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 16.11.2025 №716-ОД «Про результати службового розслідування» (далі – Наказ №716-ОД; т.1, а.с.153-250) вирішено, зокрема:
- за неналежне виконанням службових обов`язків військової служби, порушення вимог абзаців 2, 3, 5, 8 статті 11, статей 16, 49, 58, абзаців 5, 9, 11, 13 статті 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, статті 1, абзаців 1, 2, 6 статті 4, статті 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, абзацу 3 пункту 11 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168, абзацу 14 пункту 2 розділу XXXІV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, підпунктів 2.7.20.1, 2.7.20.2, 2.7.20.4, 2.8.1 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 31.01.2024 №40, що виразилось у здійсненні внутрішнього погодження наказів від 05.02.2024 №98-АГД, від 05.03.2024 №65, від 05.06.2024 №157, від 05.07.2024 №188, від 05.08.2024 №220, від 05.09.2024 №251 та від 05.10.2024 №282 за відсутності правових підстав для виплати додаткової винагороди, передбаченої вищевказаними нормативними актами, що призвело до неправомірної та безпідставної виплати військовослужбовцям розформованої ВЧ НОМЕР_3 додаткової винагороди (50000 грн) всього на загальну суму 11400218,95 грн, колишній помічник командира батальйону з правової роботи ВЧ НОМЕР_3 капітан юстиції ОСОБА_1 заслуговує на притягнення до дисциплінарної та матеріальної відповідальності, однак, у зв`язку із звільненням даного військовослужбовця із займаної посади та призначенням його на посаду юрисконсульта юридичної служби ВЧ НОМЕР_2 , питання про дисциплінарну та матеріальну відповідальність капітана юстиції ОСОБА_1 , а також стягнення з нього прямої дійсної шкоди, завданої державі, у сумі 1374344,64 грн, вирішити шляхом направлення командиру ВЧ НОМЕР_2 , який наділений дисциплінарною владою щодо даного військовослужбовця, акта про результати службового розслідування та витягу з цього наказу (пункт 11);
- начальнику адміністративної групи штабу ВЧ НОМЕР_1 , відповідно до частини другої статті 11 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», підготувати та надіслати у 5-ти денний термін, із дня завершення службового розслідування, командиру ВЧ НОМЕР_2 копію акта та витяг з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 про результати цього службового розслідування для вирішення питання про притягнення колишнього помічника командира батальйону з правової роботи ВЧ НОМЕР_3 капітана юстиції ОСОБА_1 до дисциплінарної та матеріальної відповідальності, а також стягнення з нього прямої дійсної шкоди, завданої державі, в сумі 1374344,64 грн (підпункт 19.2 пункту 19).
17.11.2025, з використанням засобів СЕДО-М, ВЧ НОМЕР_1 надіслано командиру ВЧ НОМЕР_2 копію Акта та витяг з Наказу №716-ОД, які надійшли на адресу відповідача-2 20.11.2025, що узгоджується зі змістом відзиву останнього на позовну заяву (т.2, а.с.4-5).
28.11.2025 ОСОБА_1 подав рапорт на ім`я командира ВЧ НОМЕР_2 , у якому повідомив про безпідставність та необґрунтованість результатів службового розслідування, затверджених Наказом №716-ОД, а також просив скасувати пункти цього Наказу в частині щодо нього (т.2, а.с.17-20).
На виконання вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, на підставі рапорту т.в.о. помічника командира з фінансово-економічної служби ВЧ НОМЕР_2 молодшого лейтенанта ОСОБА_13 , з метою уточнення причин і умов, що сприяли неповноті проведення службового розслідування, призначеного Наказом №733-АГД, а також встановлення ступеня вини посадових осіб ВЧ НОМЕР_1 , чиї дії або бездіяльність стали причиною правопорушення, наказом командира ВЧ НОМЕР_2 від 04.12.2025 №420/агд (далі – Наказ №420/агд; т.2, а.с.15-16) вирішено провести службове розслідування стосовно посадових осіб ВЧ НОМЕР_1 , комісії з проведення службового розслідування та осіб, що погодили рішення командира ВЧ НОМЕР_1 (пункт 1). Проведення цього службового розслідування доручено комісії у складі трьох військовослужбовців ВЧ НОМЕР_2 (пункт 2) у термін до 16:00 год 18.12.2025 (пункт 3).
На підставі наказу командира ВЧ НОМЕР_2 від 18.12.2025 №433/агд (далі – Наказ №433/агд), термін службового розслідування, призначеного Наказом №420/агд, було продовжено.
Матеріалами справи підтверджується, що результати службового розслідування ВЧ НОМЕР_2 , призначеного Наказом №420/агд, були оформлені та зафіксовані в Акті службового розслідування від 13.01.2026 №1740.
20.01.2026 командиром ВЧ НОМЕР_2 видано наказ №13/од «Про результати службового розслідування» (далі – Наказ №13/од), відповідно до преамбули якого «на підставі (…) Наказу №420/агд, Наказу №433/агд, проведено службове розслідування з метою уточнення причин і умов, що сприяли неповноті проведення службового розслідування, призначеного Наказом №733-АГД, а також встановлення ступеня вини посадових осіб ВЧ НОМЕР_1 , чиї дії або бездіяльність стали причиною правопорушення. В ході службового розслідування встановлено, що посадові особи ВЧ НОМЕР_1 , які входили в склад комісії ВЧ НОМЕР_1 з проведення службового розслідування, призначеного Наказом №733-АГД відносно колишніх посадових осіб ВЧ НОМЕР_3 , яку розформовано 30.07.2025, за фактом протиправної та безпідставної виплати військовослужбовцям розформованої ВЧ НОМЕР_3 додаткової винагороди, внаслідок чого державі заподіяно прямої дійсної шкоди на загальну суму 11400218,95 грн, (…) допустили неналежне виконання службових обов`язків, у вигляді належної організації та спрямування роботи комісії з проведення службового розслідування у частині дослідження обставин, які входили до предмету службового розслідування головою комісії, що призвело до невсебічного, неповного та необ`єктивного проведення службового розслідування комісією ВЧ НОМЕР_1 . Також, в ході службового розслідування встановлено, що посадові особи ВЧ НОМЕР_1 , які здійснювали погодження (підписання) Акта від 15.11.2025 та Наказу №716-ОД, (…) допустили неналежне виконання функціональних (службових) обов`язків, яке полягає в тому, що посадові особи ВЧ НОМЕР_1 погодились із висновками комісії з проведення службового розслідування та підписали (погодили) Акт від 15.11.2025 та Наказ №716-ОД в умовах, коли комісією ВЧ НОМЕР_1 із проведення службового розслідування не було повно та об`єктивно проведено службове розслідування, не встановлено повного кола посадових осіб, із недостатньо зібраними даними, які суттєво могли вплинути на результати службового розслідування».
У зв`язку цим, пунктами 3 – 11 Наказу №13/од посадових осіб ВЧ НОМЕР_1 та членів комісії з проведення службового розслідування, визначених пунктом 2 Наказу №733-АГД, притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарні стягнення у виді зауважень.
У пункті 12 Наказу №13/од вирішено, на підставі статті 94 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, у зв`язку із неповнотою проведення службового розслідування комісією ВЧ НОМЕР_1 , скасувати наказ №716-ОД.
У свою чергу, пунктом 13 Наказу №13/од доручено командиру ВЧ НОМЕР_1 призначити службове розслідування з метою встановлення причин, умов та обставин, що призвели до протиправної та безпідставної виплати військовослужбовцям розформованої ВЧ НОМЕР_3 додаткової винагороди, та встановлення винних осіб. При проведенні службового розслідування врахувати недоліки, висвітлені в акті службового розслідування від 13.01.2026 №1740.
Водночас, наказом командира ВЧ НОМЕР_2 від 01.02.2026 №21/од (далі – Наказ №21/од) скасовано пункти 12, 13 Наказу №13/од (пункт 1), підставою чого зазначено норми статей 110 – 113 розділу V Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» та рапорт помічника командира з правової роботи-начальника юридичної служби ВЧ НОМЕР_2 майора юстиції ОСОБА_14 від 01.02.2026 №483/р (т.1, а.с.40).
Крім того, 01.02.2026 командиром ВЧ НОМЕР_2 видано оскаржуваний наказ №22/од (далі – Наказ №22/од; т.2, а.с.8-10), яким, на виконання вимог Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі», пункту 7 розділу І Порядку проведення службового розслідування в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608 (зі змінами), відповідно до Наказу ВЧ НОМЕР_1 №716-ОД, клопотання т.в.о. командира ВЧ НОМЕР_1 полковника ОСОБА_15 від 20.11.2025 №1488/26/8851, рапортів помічника командира з правової роботи-начальника юридичної служби ВЧ НОМЕР_2 майора юстиції ОСОБА_16 від 24.11.2025 №3563/р та від 01.02.2026 №483/р, рапорту юрисконсульта юридичної служби ВЧ НОМЕР_2 капітана юстиції ОСОБА_17 від 28.11.2025 №3609/р, за неналежне виконання обов`язків військової служби, порушення вимог абзаців 2, 3, 5, 8 статті 11, статей 16, 49, 58, абзаців 5. 9 11, 13 статті 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, статті 1, абзаців 1, 2, 6 статті 4, статті 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, абзацу 3 пункту 1-1 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168, абзацу 14 пункту 2 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 №260 (зі змінами), підпунктів 2.7.20.1, 2.7.20.2, 2.7.20.4, 2.8.1 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Головнокомандувача Збройних Силах України від 30.01.2024 №40, що виразилось у здійсненні внутрішнього погодження наказів командира ВЧ НОМЕР_3 від 05.02.2024 №98-АГД, від 05.03.2024 №65, від 05.06.2024 №157, від 05.07.2024 №188, від 05.08.2024 №220, від 05.09.2024 №251 та від 05.10.2024 №282 за відсутності правових підстав для виплати додаткової винагороди, передбаченої вищезазначеним нормативно-правовими актами, що призвело до неправомірної та безпідставної виплати військовослужбовцям розформованої ВЧ НОМЕР_3 додаткової винагороди на загальну суму 11400218,95 грн: 
- юрисконсульта ВЧ НОМЕР_2 капітана юстиції ОСОБА_1 притягнуто до повної матеріальної відповідальності та стягнуто з нього пряму дійсну шкоду, завдану державі, у сумі 1374344,64 грн (пункт 1);
- доручено командиру військової частини НОМЕР_9 забезпечити стягнення з юрисконсульта ВЧ НОМЕР_2 капітана юстиції ОСОБА_1 прямої дійсної шкоди, завданої державі, у сумі 1374344,64 грн шляхом щомісячного відрахування 20% від грошового забезпечення до повного погашення заборгованості (пункт 2).
Не погоджуючись з установленими порушеннями, вважаючи протиправними та такими, що підлягають скасуванню судом, пункт 11 Наказу ВЧ НОМЕР_1 №716-ОД і Наказ ВЧ НОМЕР_2 №22/од, позивач звернувся до суду з цим позовом з метою захисту своїх прав та інтересів.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України установлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма Основного Закону України означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених останнім, вчиняти дії, не виходячи за межі визначених законом прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише установлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу! від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі – Закон №2232-ХІІ).
Відповідно до частини першої статті 2 Закону №2232-ХІІ, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями (частина третя статті 2 Закону №2232-ХІІ).
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами (абзац перший частини четвертої цієї ж статті).
Згідно зі статтею 3 Закону №2232-ХІІ, правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Частиною першою статті 43 Закону №2232-ХІІ установлено, що фінансове забезпечення заходів, пов`язаних з організацією військової служби і виконанням військового обов`язку, здійснюється за рахунок і в межах коштів Державного бюджету України. Додаткове фінансування цих заходів може відбуватися за рахунок інших джерел, не заборонених законодавством.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (далі – Статут; застосовується у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
У вступі до Статуту імперативно визначено, що ним керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (військові частини).
Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець (абзац другий статті 6 Статуту).
Статтею 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до статті 16 Статуту, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Згідно зі статтями 26, 27 Статуту, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначені Законом України від 24.03.1999 №551-XIV «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України», яким затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі – Дисциплінарний статут; застосовується у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). 
У преамбулі Дисциплінарний статуту закріплено, серед іншого, що усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.
Стаття 1 Дисциплінарного статуту визначає, що військова дисципліна – це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі (стаття 2 Дисциплінарного статуту).
За приписами статті 4 Дисциплінарного статуту, військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
Відповідно до частин першої та другої статті 45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.
Статтею 48 Дисциплінарного статуту передбачено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів). 
Положеннями статей 84, 85 Дисциплінарного статуту визначено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.
При цьому, частиною другою статті 85 Дисциплінарного статуту заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.
Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі, визначає Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371 (далі – Порядок №608).
За визначеннями, наведеними у пункті 2 розділу І Порядку №608:
- службова перевірка - комплекс заходів, які здійснюються відповідно до цього Порядку, з метою перевірки інформації про вчинення правопорушення, з`ясування наявності підстав для призначення службового розслідування, обставин порушення виконавської дисципліни, встановлення осіб, які вчинили правопорушення;
- службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Порядку №608, службове розслідування може призначатися у разі, зокрема:
- невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду;
- невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань.
Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.
Пунктом 3 розділу ІІ цього Порядку регламентовано, що службове розслідування проводиться для встановлення:
- неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення;
- причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби;
- ступеня вини військовослужбовця;
- порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства;
- причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення;
- причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).
Згідно з пунктом 1 розділу ІІІ Порядку №608, рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення. Інші посадові (службові) особи у разі необхідності звертаються за підпорядкованістю з клопотанням про призначення службового розслідування.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).
Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування (пунктом 3 розділу ІІІ Порядку №608).
Особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування (пункт 8 розділу ІІІ Порядку №608).
Посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника - документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов`язків (пункт 9 розділу ІІІ Порядку №608).
До участі у проведенні службового розслідування заборонено залучати осіб, які є підлеглими військовослужбовця, стосовно якого проводиться службове розслідування, осіб, які брали участь у правопорушенні або особисто зацікавлені у результатах розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення (пункт 12 розділу ІІІ Порядку №608).
Пунктом 13 розділу ІІІ цього Порядку встановлено, що службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). В окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більше ніж на один місяць. Загальний строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців.
Положеннями розділу V Порядку №608 передбачено, що за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.
Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожна така особа має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.
Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.
Відповідно до пунктів 1 – 3 розділу VI Порядку №608, за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проєкт відповідного наказу.
Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.
Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. Доведення здійснює безпосередній командир (начальник) військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення, або старший (за підпорядкуванням) командир (начальник).
Примірники акта службового розслідування надсилаються службовим особам, яких стосуються наведені у висновку пропозиції, та до відповідних структурних підрозділів органів військового управління.
Особливості проведення службового розслідування за фактами завданої державі матеріальної шкоди визначені у розділі VIІІ Порядку №608, за змістом якого у разі виявлення факту завдання шкоди державі командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає службове розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.
Під час проведення такого службового розслідування додатково необхідно з`ясувати:
- наявність шкоди;
- протиправну поведінку особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків;
- причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою;
- ступінь нанесення матеріальної шкоди (пошкодження, псування або втрата військового майна);
- умисність чи необережність дій (бездіяльність) винної особи та обставини, за яких заподіяно шкоду.
До матеріалів службового розслідування долучається довідка про вартісну оцінку заподіяної шкоди за підписом начальника відповідної служби та фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини.
При цьому, пунктом 7 розділу І Порядку №608 установлено, що службове розслідування за фактами завданої шкоди державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, проводиться з дотриманням вимог даного Порядку та положень Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі».
Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 №160-IX (далі – Закон №160-IX).
Статтею 1 цього Закону визначено, зокрема, що:
2) інше майно - нерухоме та рухоме державне майно (крім військового майна, закріпленого за військовою частиною, установою, організацією, закладом), майно, залучене під час мобілізації, а також грошові кошти;
4) матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності;
5) пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.
Згідно зі статтею 2 Закону №160-IX, його дія поширюється на військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження ними зборів, а також осіб рядового та начальницького складу правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, сил цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державного бюро розслідувань, співробітників Служби судової охорони, військовослужбовців Служби безпеки України (далі - особи).
Частинами першою – четвертою статті 3 Закону №160-ІХ встановлено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є:
1) наявність шкоди;
2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків;
3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою;
4) вина особи в завданні шкоди.
Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України.
Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.
Види матеріальної відповідальності розмежовані законодавцем на обмежену (стаття 5 Закону №160-ІХ), повну (частина перша статті 6 Закону №160-ІХ) та підвищену (частина третя статті 6 Закону №160-ІХ).
Зокрема, особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій (пункт 1 частини першої статті 6 Закону №160-ІХ).
Аналіз наведених положень вказує на те, що настання повної матеріальної відповідальності військовослужбовця у разі, зокрема, здійснення надлишкових виплат грошових коштів обумовлено законодавцем одночасно як (1) виною такого військовослужбовця у настанні матеріальних (грошових) збитків, так і (2) умислом цього військовослужбовця на настання таких збитків, тобто усвідомленням військовослужбовцем (або існуванням стану фізичної неможливості неусвідомлення військовослужбовцем) того, що саме такі форма, зміст та характер його конкретного діяння об`єктивно здатні призвести до збитків або створити умови, за яких ці збитки невідворотно / неминуче настануть, і прагнення (бажання) або свідоме допущення настання таких наслідків.
Статтею 8 Закону №160-ІХ регламентовано особливості проведення службового розслідування в означених вище випадках, які полягають, зокрема, у такому:
- посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів;
- у разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб. Щодо шкоди, завданої командиром (начальником), розслідування призначається письмовим наказом старшого за службовим становищем командира (начальника);
- розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць;
- порядок проведення службового розслідування визначається міністерствами (…).
Частиною шостою статті 8 Закону №160-ІХ передбачено, що за результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.
А за правилами частин сьомої та восьмої цієї ж статті, якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню. Наказ доводиться до винної особи під підпис.
У разі якщо шкоду завдано кількома особами, у наказі командира (начальника) визначаються суми, що підлягають стягненню окремо з кожної особи, з урахуванням ступеня вини і конкретних обставин завдання ними шкоди.
Відповідно до частини першої статті 10 означеного Закону, відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону.
Порядок відшкодування шкоди в разі переведення особи до іншого місця служби чи перебування в розпорядженні відповідного командира (начальника) установлений статтею 11 Закону №160-ІХ, за якою у разі переведення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, до іншого місця служби чи зарахування в розпорядження відповідного командира (начальника) до повного відшкодування завданої нею шкоди стягнення сум завданої шкоди здійснюється за новим місцем служби чи місцем перебування в розпорядженні.
Якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її переведення до іншого місця служби чи зарахування в розпорядження, командир (начальник) надсилає у п`ятиденний строк із дня закінчення розслідування, аудиту (перевірки), інвентаризації чи надходження рішення суду відповідні матеріали до нового місця служби чи місця перебування в розпорядженні особи для вирішення питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності.
Командир (начальник) за новим місцем служби чи місцем перебування в розпорядженні особи видає у п`ятнадцятиденний строк із дня надходження матеріалів щодо завданої шкоди наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності. У такому разі відшкодування шкоди здійснюється в порядку, визначеному статтею 10 цього Закону.
За правилами частини першої статті 13 Закону №160-ІХ, стягнення сум завданої шкоди в разі притягнення винної особи до матеріальної відповідальності здійснюється щомісяця із грошового забезпечення особи в розмірі до 20 відсотків її місячного грошового забезпечення.
Наказ командира (начальника) про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності може бути оскаржено старшому за службовим становищем командиру (начальнику) та/або до суду в порядку, передбаченому законодавством (частина перша статті 14 Закону №160-ІХ).
Комплексний аналіз викладених правових норм дозволяє дійти висновку, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка покладає на військовослужбовців права та обов`язки, визначені Конституцією, законами України, Статутом та іншими нормативно-правовими актами, виданими на їх підставі та виконання; за порушення службових обов`язків військовослужбовця може бути притягнуто не лише до дисциплінарної відповідальності, але й до інших видів юридичної відповідальності, зокрема, матеріальної; обов`язковими підставами для притягнення військовослужбовця до матеріальної відповідальності є наявність шкоди, протиправна поведінка такої особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків, причинний зв`язок між протиправною поведінкою цієї особи і завданою шкодою та безпосередня вина особи у завданні шкоди; при цьому, обсяг матеріальної відповідальності ставиться у залежність як від форми вини, так і від певних фактичних обставин, за якими, власне, визначається винуватість особи у заподіянні державі збитків, відповідно і міра вказаного виду юридичної відповідальності.
Отже, законодавством, яке регулює спірні правовідносини даної справи, чітко визначено необхідність встановлення вини в діях саме того військовослужбовця, який притягується до матеріальної відповідальності, тобто відповідачами як суб`єктами владних повноважень має бути доведений склад правопорушень, вчинених позивачем, його вина та наявність взаємозв`язку між діями позивача і заподіяною шкодою (збитками).
Спір у цій справі виник щодо правомірності пункту 11 Наказу командира ВЧ НОМЕР_1 №716-ОД, яким установлено неналежне виконання капітаном юстиції ОСОБА_1 службових обов`язків військової служби і наявність підстав для притягнення його до дисциплінарної та повної матеріальної відповідальності за пряму дійсну шкоду, завдану державі, на суму 1374344,64 грн, а також щодо правомірності Наказу командира ВЧ НОМЕР_2 , яким позивача притягнуто до такої матеріальної відповідальності.
Фактичною підставою для притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності стало те, що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді помічника командира батальйону з правової роботи ВЧ НОМЕР_3 (розформованої 29.07.2025), здійснив внутрішнє погодження наказів командира цієї ВЧ від 05.02.2024 №98-АГД, від 05.03.2024 №65, від 05.06.2024 №157, від 05.07.2024 №188, від 05.08.2024 №220, від 05.09.2024 №251 та від 05.10.2024 №282 за відсутності правових підстав для виплати додаткової винагороди (50000 грн), що призвело до неправомірної та безпідставної виплати військовослужбовцям розформованої ВЧ НОМЕР_3 грошових коштів на загальну суму 11400218,95 грн.
Позивач не погоджується з оскаржуваними наказами відповідачів як у частині встановлених порушень, так і щодо порядку проведеного ВЧ НОМЕР_1 службового розслідування, яке вважає неповним та неналежним, що призвело до порушення його прав. Вказує, що дії помічника командира (начальника) військової частини з правової роботи несуть виключно консультативний характер, а тому, за відсутності організаційно-розпорядчих функцій, така особа не може нести повну матеріальну відповідальність за можливі негативні наслідки управлінських рішень.
Натомість, представники відповідачів у поданих ними відзивах на позовну заяву заперечують будь-які порушення прав позивача, стверджуючи про дотримання командирами ВЧ НОМЕР_1 і ВЧ НОМЕР_2 приписів Закону №160-ІХ та Порядку №608 при здійсненні ними процедури притягнення капітана юстиції ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності.
Оцінюючи наведені вище твердження та обставини, суд зазначає таке. 
Матеріалами справи підтверджується, що у період з 10.01.2023 до 29.05.2025 ОСОБА_1 займав посаду помічника командира батальйону з правової роботи ВЧ НОМЕР_3 , яку розформовано з 29.07.2025 на виконання, зокрема, директиви командувача Сил територіальної оборони Збройних Сил України від 22.05.2025 №Д-22/ДСК. Виходячи зі змісту вказаної Директиви, правонаступником розформованої ВЧ НОМЕР_3 є ВЧ НОМЕР_1 , яка перебуває у підпорядкуванні командира ВЧ НОМЕР_2 .
У період з 26.10.2024 до 17.01.2025 позивач перебував у службовому відрядженні у Військовій частині НОМЕР_7 та був увільнений від виконання обов`язків помічника командира батальйону з правової роботи ВЧ НОМЕР_3 , що сторонами справи визнається.
Як установлено комісією ВЧ НОМЕР_1 у ході службового розслідування, підставою для виплати військовослужбовцям розформованої ВЧ НОМЕР_3 додаткової винагороди у розмірі 50000 грн за січень, лютий, травень – вересень 2024 року послугували накази командира цієї ВЧ від 05.02.2024 №98-АГД, від 05.03.2024 №65, від 05.06.2024 №157, від 05.07.2024 №188, від 05.08.2024 №220, від 05.09.2024 №251 та від 05.10.2024 №282 відповідно (т.3, а.с.38-49, 111-121, 191-193, 217-220, 247-250; т.4, а.с.35-38, 84-89).
Судом з`ясовано, що зазначені накази підписані (видані) командиром розформованої ВЧ НОМЕР_3 (особою, яка виконувала його обов`язки). 
Крім того, змістом цих організаційно-розпорядчих актів підтверджується, що їх проєкти готувались начальником групи персоналу ВЧ НОМЕР_3 (особою, яка виконувала його обов`язки) та погоджувались посадовими особами цієї ВЧ, а саме: начальником штабу-першим заступником командира ВЧ НОМЕР_3 (особою, яка виконувала його обов`язки); уповноваженою особою з питань запобігання та виявлення корупції ВЧ НОМЕР_3 або начальником фінансово-економічної служби-головним бухгалтером ВЧ НОМЕР_3 (особою, яка виконувала його обов`язки), а також помічником командира батальйону з правової роботи ОСОБА_1 .
В усіх вищеперелічених випадках позивач здійснював погодження наказів командира розформованої ВЧ НОМЕР_3 (особи, яка виконувала його обов`язки) з приміткою такого змісту: «Зміст документа вимогам чинного законодавства відповідає. Негативних правових наслідків реалізації положень документа, у тому числі порушень законодавства, що можуть створити передумови для нанесення економічних збитків державі, не прогнозується».
З матеріалів справи судом установлено, що в архіві ВЧ НОМЕР_1 відсутня посадова інструкція (службові обов`язки) помічника командира з правової роботи розформованої ВЧ НОМЕР_3 , оскільки військовими посадовими особами цієї ВЧ такий документ не був переданий згідно з актом прийому-передачі (т.6, а.с.23).
Отже, в силу статті 16 Статуту, при визначенні кола службових обов`язків позивача застосуванню судом підлягають положення статутів Збройних Сил України, а також відповідних посібників, порадників, положень та інструкцій.
Питання діяльності юридичної служби в Збройних Силах України регламентується Положенням про юридичну службу в Збройних Силах України, затвердженим наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 30.03.2021 №80 (далі – Положення №80).
Відповідно до 1.3 Положення №80, юридична служба підпорядковується безпосередньо командиру (начальнику) відповідної військової частини.
Згідно з пунктом 1.5 цього Положення, керівник (начальник) юридичного підрозділу військової частини (помічник з правової роботи), юрисконсульт, працівник юридичного фаху, який займає посаду юридичної служби, є начальником юридичної служби відповідної військової частини.
У пункті 2.2 Положення №80 визначені основні завдання, які покладені на юридичну службу, до яких належить, зокрема, перевірка на відповідність законодавству і міжнародним договорам України проєктів наказів, інших документів правового характеру, що подаються на підпис командиру (начальнику) військової частини, погодження (візування) їх за наявності віз відповідних службових (посадових) осіб.
Приписами пункту 3.6 Положення №80 заборонено подання проєкту нормативного акта чи іншого документа правового характеру на підпис командиру (начальнику) військової частини без попереднього погодження з юридичною службою військової частини.
Структуру та організацію діяльності юридичної служби Міністерства оборони України (далі – юридична служба) визначає Положення про юридичну службу Міністерства оборони України, затверджене наказом Міністерства оборони України від 16.05.2016 №259 (далі – Положення №259).
Пунктом 2 цього Положення передбачено, що юридична служба створюється, зокрема, у військових частинах.
Основним завданням юридичної служби є організація правової роботи, спрямованої на правильне застосування, неухильне дотримання та запобігання невиконанню вимог законодавства, інших нормативних актів у Міноборони, Генеральному штабі Збройних Сил України, органах військового управління, військовій частині НОМЕР_10 , військових частинах (установах, організаціях), підприємствах, представництво інтересів Міноборони, Генерального штабу Збройних Сил України, органів військового управління, військової частини НОМЕР_10 , військових частин (організацій, установ), підприємств у судах, а також правильне застосування, неухильне дотримання та запобігання невиконанню вимог законодавства їх посадовими особами під час виконання покладених на них завдань (пункт 6 Положення №259).
За правилами пункту 16 Положення №259, юридична служба (помічник командира (начальника) з правової роботи, юрисконсульт) військової частини (установи, організації) та підприємства відповідно до покладених на неї завдань, зокрема:
- забезпечує правильне застосування у військовій частині (установі, організації) та підприємстві нормативно-правових актів та інших документів, подає командиру (начальнику), керівнику пропозиції щодо вирішення правових питань, пов`язаних з діяльністю військової частини (установи, організації), підприємства;
- безпосередньо розробляє та бере участь у розробленні проєктів актів та інших документів військової частини (установи, організації), підприємства;
- проводить юридичну експертизу проєктів актів та інших документів, підготовлених структурними підрозділами та (або) відповідальними службовими особами військової частини (установи, організації), підприємства, погоджує (візує) їх за наявності віз відповідних керівників заінтересованих структурних підрозділів та (або) посадових осіб. У разі виявлення невідповідності проєкту акта чи іншого документа вимогам законодавства подає командиру (начальнику), керівнику вмотивовані пропозиції щодо приведення його у відповідність із законодавством;
- інформує командира (начальника), керівника про необхідність вжиття заходів щодо внесення змін до актів та інших документів, визнання їх такими, що втратили чинність, або скасування з метою приведення їх у відповідність із законодавством.
У свою чергу, загальні вимоги до документування управлінської інформації та організації роботи з документами, створеними в паперовій та електронній формі в апараті Головнокомандувача Збройних Сил України, Генеральному штабі Збройних Сил України, командуваннях видів, родів військ (сил) Збройних Сил України, органах військового управління, штабах угруповань військ (сил), військових частинах (установах) Збройних Сил України (військові частини, установи), включаючи їх підготовку, реєстрацію, облік, зберігання і контроль за виконанням, установлює Інструкція з діловодства у Збройних Силах України, затверджена наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 31.01.2024 №40 (далі – Інструкція №40; у редакції, чинній на час погодження (візування) позивачем згаданих вище наказів).
Так, пунктом 1.4 Інструкції №40 установлено, що відповідальним за організацію діловодства у військовій частині (установі) є командир (керівник). 
Персональну відповідальність за зміст, якість підготовки та оформлення на належному рівні документів, їх відповідність законодавству України рівною мірою несуть посадові особи, які їх відпрацьовують, погоджують та візують відповідно до компетенції.
За правилами пункту 2.1.1 цієї Інструкції, проєкти документів, які подаються на підпис керівнику органу військового управління, перевіряються посадовими особами юридичного підрозділу зазначеного органу на відповідність законодавству. Перелік таких документів визначається командиром (керівником) військової частини (установи).
За результатами перевірки юридичний підрозділ:
- візує документ;
- у разі невідповідності документа, що перевіряється, вимогам законодавства надає в робочому порядку (письмово) обґрунтування. Письмове обґрунтування щодо невідповідності документа, що перевіряється, вимогам законодавства може надаватися фахівцем юридичного підрозділу на самому документі або окремо за підписом керівника юридичного підрозділу.
Пунктом 2.7.20.1 Інструкції №40 визначено, що посадова особа, якій подано документ на погодження, проводить його погодження лише в межах своїх повноважень, без внесення коригувань до змісту документа.
Документи, що мають правовий характер, обов`язково візуються посадовими особами юридичного підрозділу (абзац другий пункту 2.7.20.7 Інструкції №40).
Відповідно до пункту 2.8.1.5 Інструкції №40, (…) посадовими особами юридичного підрозділу військової частини (установи) за наявності всіх необхідних віз (погоджень) обов`язково візуються всі проєкти розпорядчих документів правового характеру, а також накази по особовому складу. (…) Якщо в процесі погодження до проєкту наказу вносяться істотні зміни, він підлягає повторному погодженню.
У пункті 2.8.3.1 Інструкції №40 закріплено, що представниками юридичного підрозділу військової частини (установи) проводиться перевірка на відповідність законодавству України таких документів, зокрема: 
- проєкти наказів та інших нормативних актів (наказів та директив нормативно-правового характеру), що подаються на підпис керівництву; 
- матеріали, що є підставою для прийняття керівництвом військової частини (установи) рішень про витрачання бюджетних коштів та управління державним і військовим майном, яке належить військовій частині (установи). 
Документи, які готуються у військовій частині (установи), обов`язково візуються представниками юридичного підрозділу військової частини (установи). 
Аналіз наведених норм свідчить про те, що відповідальність за організацію та належне ведення діловодства у військовій частині (установі) покладається на її командира (керівника) як основного суб`єкта владно-управлінських функцій такого військового формування (утворення). Разом з тим, з метою забезпечення належної діяльності командира військової частини, у складі останньої утворюється та діє юридична служба / юридичний підрозділ / помічник з правової роботи / юрисконсульт / працівник юридичного фаху, основним завданням якої (якого) є перевірка на відповідність законодавству і міжнародним договорам України проєктів наказів, інших документів правового характеру, що подаються на підпис командиру, у формі (у спосіб) погодження (візування) таких документів у встановленому порядку. Водночас, у разі невідповідності документа, що перевіряється, вимогам законодавства, юридична служба надає командиру військової частини відповідне обґрунтування.
У той же час, суд вважає безпідставними посилання представника відповідача-1 у відзиві на положення статті 100 Статуту з метою визначення кола службових обов`язків позивача у період його перебування на посаді помічника командира батальйону з правової роботи розформованої ВЧ НОМЕР_3 , оскільки положеннями вказаної статті Статуту регламентовано особливості роботи та обов`язки особи, яка займає посаду помічника командира бригади з правової роботи (юрисконсульта бригади). Бригада та батальйон не є тотожними поняттями, відповідно, відсутні підстави розповсюджувати дію статті 100 Статуту на посаду помічника командира батальйону з правової роботи, яку позивач займав у згаданий вище спірний період.
Таким чином, здійснюючи погодження (візування) проєктів наказів командира ВЧ НОМЕР_3 , які стосувалися виплати військовослужбовцям розформованої ВЧ НОМЕР_3 додаткової винагороди у розмірі 50000 грн за січень, лютий, травень – вересень 2024 року, саме позивач як помічник командира батальйону з правової роботи та начальник юридичної служби цієї ВЧ мав провести перевірку проєктів цих організаційно-розпорядчих актів на відповідність чинному на день їх прийняття (видачі) законодавству і міжнародним договорам України. Більше того, оскільки зазначені накази, у розумінні пункту 2.8.3.1 Інструкції №40, стосувалися витрачання бюджетних коштів (виплати додаткової винагороди як складової грошового забезпечення військовослужбовців), то перевірці позивачем підлягали також і матеріали, що слугували підставою для їх прийняття керівництвом ВЧ.
При цьому, суд критично оцінює твердження позивача про консультативний характер його дій (повноважень) як помічника командира батальйону з правової роботи щодо погодження проєктів наказів останнього, позаяк Положення №80 та Інструкція №40 не містять подібних норм. Натомість, аналіз змісту зазначених нормативно-правових актів вказує на те, що за відсутності на проєкті наказу / іншому рішенні командира військової частини його погодження (візування) юридичним підрозділом (помічником з правової роботи) цієї військової частини (як підтвердження відповідності такого рішення законодавству, чинному на час його прийняття), прийняття та наступна реалізація такого організаційно-розпорядчого акта / рішення будуть неможливими (суттєво ускладненими). 
З цих же підстав суд не бере до уваги доводи позивача щодо обмеженого характеру участі юридичного підрозділу (помічника командира з правової роботи) військової частини у прийнятті відповідних управлінських та фінансових рішень, оскільки такі свідчать про намагання позивача формалізувати повноваження юридичної служби, що прямо суперечить приписам пункту 3.6 Положення №80 та не узгоджується з положеннями пункту 2.8.1.5 Інструкції №40 (в частині щодо повторного погодження).
Що стосується виявлених комісією ВЧ НОМЕР_1 порушень ОСОБА_1 службових обов`язків, які зафіксовані в Акті, суд зауважує, що наведені вище положення Порядку №608 та Закону №160-ІХ свідчать про дискреційний характер повноважень комісії, визначеної відповідним наказом командира (начальника), при виконанні покладених на неї завдань та обов`язків щодо виявлення причин, обставин і умов вчинення військовослужбовцями, стосовно яких розпочато відповідне службове розслідування, дисциплінарних правопорушень, а також ступеня їх вини у вчиненні цих порушень та наслідків (збитків), які перебувають у причинному зв`язку між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою. 
Водночас, аналізу та оцінці судом, у такому випадку, підлягає саме підставність установлених комісією порушень, обґрунтованість рішення командира про притягнення військовослужбовця до відповідного виду відповідальності, зокрема, в частині співмірності тяжкості / кількості допущеного порушення та суворості (розміру) накладеного у зв`язку з цим стягнення, а також дотримання встановленої законом процедури його [рішення] прийняття.
Так, проведеним аналізом зібраних комісією відповідача-1 у ході службового розслідування матеріалів встановлено, що військовими посадовими особами розформованої ВЧ НОМЕР_3 , в тому числі, колишнім помічником командира батальйону з правової роботи розформованої ВЧ НОМЕР_3 капітаном юстиції ОСОБА_1 вчинено дії, внаслідок яких 139 військовослужбовцям розформованої ВЧ НОМЕР_3 неправомірно та безпідставно виплачено додаткову винагороду, передбачену абзацом третім пункту 1-1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2025 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії військового стану» та абзацом чотирнадцятим пункту 2 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, всього на загальну суму 11400218,95 грн.
В контексті наведеного суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі – Закон №2011-XII), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
У частині другій цієї статті визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
За правилами абзацу першого частини четвертої статті 9 Закону №2011-XII, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Тарифну сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців та їх розміри визначені постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі – Постанова №704).
При цьому, абзацом другим частини четвертої вказаної статті передбачено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
На виконання вимог статті 9 Закону №2011-XII, Постанови №704, наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197) затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі – Порядок №260).
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України постановлено ввести в Україні воєнний стан.
За пунктом 4 цього Указу, Кабінет Міністрів України [зобов`язаний] невідкладно: (…) 2) забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України.
Крім того, 24.02.2022 Указом Президента України №69/2022, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Згідно з пунктом 6 означеного Указу, Кабінету Міністрів України [доручено] забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних з оголошенням та проведенням загальної мобілізації.
На виконання цих указів, Кабінет Міністрів України прийняв постанову «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168 (далі – Постанова №168), якою, серед іншого, передбачив на період дії воєнного стану виплату для військовослужбовців додаткової винагороди.
Відповідно до пункту 1 Постанови №168 (у редакції, чинній з моменту прийняття цієї постанови до змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 09.08.2023 №836), (…) на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.2023 №43 пункт 1 Постанови №168 доповнено новим (другим) абзацом, згідно з яким особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки), розмір додаткової винагороди може бути збільшений відповідно до умов та розмірів, визначених Міністерством оборони, але не більше ніж до 50000 гривень.
Отже, у Постанові №168 Уряд визначив перелік військовослужбовців за видами військових формувань, на яких поширено її дію, та розмір вищевказаної додаткової винагороди.
Разом з тим, реалізація цитованих приписів Постанови №168 вимагала визначення порядку та умов виплати такої додаткової винагороди, виходячи з того, що формулювання «а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, (…) в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах» є нечітким та породжувало істотні труднощі у його правозастосуванні, що, насамперед, пов`язано із застосуванням сполучника «або», який має розділовий характер.
У постанові від 22.11.2023 у справі №520/690/23 Верховний Суд констатував, що «текстуальний виклад цієї частини пункту 1 Постанови №168 (…) має широкий зміст, що за певних умов могло б спричиняти неоднакове її розуміння та застосування, наслідком чого може бути необґрунтована невиплата військовослужбовцю додаткової винагороди або, навпаки, виплата за відсутності для цього підстав».
Конкретизація умов, визначених цитованим положенням пункту 1 Постанови №168, залежить від типу військового формування (роду військ), в якому проходить службу військовослужбовець, у зв`язку з чим подальшими змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 №793 (застосовується з 24.02.2022), Постанова №168 доповнена пунктом 2-1, яким установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.
Постановою Уряду від 09.08.2023 №836 (набрала чинності 11.08.2023) внесено зміни до Постанови №168, якими військовослужбовців Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту виокремлено у категорію «військовослужбовці», а також, серед іншого:
- доповнено пунктом 1-1, яким установлено, що на період воєнного стану (…) військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно, а також у складі командування та штабу військової частини (зведеного підрозділу) (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки), виплачується додаткова винагорода у розмірі 50000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань відповідно до умов, визначених Міністерством оборони (…) (у частині виплати додаткової винагороди ця норма застосовується з 01.06.2023);
- змінено редакцію пункту 2-1 та визначено, що (…) міністерства та державні органи за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством економіки визначають, зокрема, особливості виплати додаткової винагороди особам, зазначеним у пунктах 1-1 і 1-2 цієї постанови, у тому числі в частині встановлення переліку бойових (спеціальних) завдань та заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, для здійснення такої виплати, з урахуванням завдань, покладених на Збройні Сили (…).
Аналогічних змін зазнав також і розділ XXXIV «Особливості виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану» Порядку №260, абзацами чотирнадцятим і п`ятнадцятим пункту 2 якого (у редакції з 29.09.2023) було визначено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з Постановою №168 виплачується в таких розмірах: 
50 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно, а також у складі командування та штабу військової частини (зведеного підрозділу) (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (у розрахунку на місяць пропорційно часу участі в таких діях та заходах).
Перелік цих органів військового управління (управлінь (штабів) угруповань військ (сил)), затверджується Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України.
Враховуючи положення пункту 2-1 Постанови №168, 14.11.2023 Департаментом соціального забезпечення Міністерства оборони України надано роз`яснення №220/13/7643 щодо порядку виплати військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, додаткової винагороди в розмірі 50000 грн, установленої абзацом третім пункту 1-1 Постанови №168 (далі – Роз`яснення МОУ), за якими:
- відповідно до абзацу чотирнадцятого пункту 2 розділу XXXIV Порядку №260, виплата додаткової винагороди в розмірі 50000 грн здійснюється військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі: а) органу військового управління; б) штабу угруповання військ (сил); в) штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно; г) командування та штабу військової частини (зведеного підрозділу) (пункт 1);
- така винагорода виплачується військовослужбовцям при одночасному дотриманні наступних умов: 
а) залучення військовослужбовців до складу органу військового управління, а військовослужбовців, які обіймають (тимчасово виконують) посади, визначені штатом у складі командування і штабу військової частини (зведеного підрозділу) – до оперативного (бойового) управління підпорядкованими підрозділами на командному пункті військової частини;
б) здійснення органом військового управління (командним пунктом військової частини) оперативного (бойового) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно;
в) виконання військовослужбовцями бойових (спеціальних) завдань у складі органу військового управління (на командному пункті військової частини) (пункт 2);
- виплата додаткової винагороди в розмірі 50000 грн військовослужбовцям командування та штабу військової частини (зведеного підрозділу) здійснюється за дні виконання завдань, але не раніше ніж з 29.09.2023 – дня набрання чинності наказу Міністерства оборони України від 26.09.2023 №566 (про внесення змін до Порядку №260) (пункт 3);
- це роз`яснення довести до окремої військової частини (установи, організації) (пункт 5) (т.6, а.с.19-20).
З огляду на наведене, слід дійти висновку, що нарахування та виплата військовослужбовцям розформованої ВЧ НОМЕР_3 додаткової винагороди в розмірі 50000 грн, передбаченої пунктом 1-1 Постанови №168 та абзацом чотирнадцятим пункту 2 розділу XXXIV Порядку №260, у період січень-вересень 2024 року могли здійснюватися на підставі відповідних наказів командира цієї ВЧ (особи, яка виконувала його обов`язки) виключно при одночасному дотриманні умов, визначених пунктом 2 Роз`яснень МОУ, з розрахунку на місяць пропорційно часу участі кожного з військовослужбовців у відповідних діях та заходах.
У той же час, згідно з пунктом 3.16 Акта, проведеним в ході службового розслідування дослідженням документів та бойових наказів (розпоряджень) командира розформованої ВЧ НОМЕР_3 , які стали підставою для виплати додаткової винагороди у розмірі 50000 грн, комісією ВЧ НОМЕР_1 встановлено, що у розформованій ВЧ НОМЕР_3 зазначена винагорода нараховувалася особам, які за штатом та призначенням відповідно до бойових порядків не належали до командування або штабу оперативного рівня. Відповідно до бойових розпоряджень командира розформованої ВЧ НОМЕР_3 , з формулюванням завдань щодо оперативного бойового управління підрозділами (частинами), щомісяця протягом січня 2024 року – грудня 2024 року включно, тимчасово визначався особовий склад, та включався до складу командування або штабу (основного, тилового, передового командних пунктів) батальйону; в подальшому, відповідно до рапортів командирів вищезазначених підрозділів, особовий склад включався до наказів на виплату винагороди в сумі 50000 грн. За сукупністю досліджених в ході службового розслідування бойових наказів та розпоряджень командира розформованої ВЧ НОМЕР_3 комісією відповідача-1 установлено, що особовий склад підрозділів ВЧ НОМЕР_3 фактично не виконував бойових завдань з оперативного (бойового) управління військовими частинами та підрозділами (крім штатних підрозділів цієї ж військової частини), що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони до батальйону включно. Наведене призвело до неправомірної та безпідставної виплати військовослужбовцям розформованої ВЧ НОМЕР_3 додаткової винагороди (50000 грн) всього на загальну суму 11400218,95 грн.
Безпідставність виплати військовослужбовцям розформованої ВЧ НОМЕР_3 додаткової винагороди у розмірі 50000 грн протягом 2024 року підтверджено також за результатами проведення 5 територіальним управлінням внутрішнього аудиту Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України аудиту використання ВЧ НОМЕР_1 коштів та майна, оформленого Аудиторським звітом від 07.11.2025 №526/25/А3 (сторінки 6, 30-33 цього Звіту) (т.5, а.с.84-250).
За встановлених обставин, які підтверджено наявними у справі матеріалами, суд дійшов висновку про неналежне виконання ОСОБА_1 службових обов`язків передбачених Положенням №80 та Інструкцією №40, під час перебування на посаді помічника командира батальйону з правової роботи розформованої ВЧ НОМЕР_3 у період січень-жовтень 2024 року, яке полягає у нездійсненні ним належної перевірки на відповідність чинному законодавству України та наступному погодженні (візуванні) проєктів наказів командира розформованої ВЧ НОМЕР_3 від 05.02.2024 №98-АГД, від 05.03.2024 №65, від 05.06.2024 №157, від 05.07.2024 №188, від 05.08.2024 №220, від 05.09.2024 №251 та від 05.10.2024 №282, на підставі яких військовослужбовцям цієї ВЧ у подальшому здійснено безпідставну виплату додаткової винагороди у розмірі 50000 грн (пропорційно, у розрахунку на місяць), передбаченої пунктом 1-1 Постанови №168 та абзацом чотирнадцятим пункту 2 розділу XXXIV Порядку №260.
При цьому, суд критично оцінює твердження позивача щодо відсутності доказів направлення згаданих вище Роз`яснень МОУ до розформованої ВЧ НОМЕР_3 у спірний період, а також доказів ознайомлення колишніх посадових осіб ВЧ НОМЕР_3 (в тому числі, помічника командира з правової роботи) з цим документом під підпис, з огляду на їх формальний характер. Суд звертає увагу, що у позові ОСОБА_1 прямо не заперечується факт його обізнаності зі змістом вказаного Роз`яснення, яке надане Департаментом внутрішнього аудиту Міністерства оборони України за більше, ніж два місяці до видачі командиром розформованої ВЧ НОМЕР_3 наказу від 05.02.2024 №98-АГД, на підставі якого військовослужбовцям цієї ВЧ здійснено першу виплату додаткової винагороди (50000 грн) за січень 2024 року. 
Крім того, позивачем не надано суду жодних доказів того, що протягом спірного періоду він як помічник командира батальйону з правової роботи розформованої ВЧ НОМЕР_3 вживав (ініціював) будь-яких заходів з метою отримання (з`ясування) особливостей (необхідних умов) виплати згаданої вище додаткової винагороди, зважаючи на положення пункту 2-1 Постанови №168 та основні завдання юридичної служби, закріплені у положеннях №80 і №259.
Не заслуговують на увагу суду також і доводи позивача щодо невірного тлумачення комісією відповідача-1 положень пункту 1-1 Постанови №168, абзацу чотирнадцятого пункту 2 розділу XXXIV Порядку №260, оскільки зі змісту Акта судом установлено, що відповідні висновки зроблені комісією ВЧ НОМЕР_1 за наслідками комплексного дослідження зібраних у ході службового розслідування матеріалів, такі висновки комісії узгоджуються з Роз`ясненнями МОУ та додатково підтверджені в аудиторському звіті від 07.11.2025.
Враховуючи встановлені порушення, на підставі фінансових рапортів та наказів, які складались, підписувались, подавались та погоджувались (у межах компетенції) колишніми військовими посадовими особами розформованої ВЧ НОМЕР_3 і стали підставою для неправомірної та безпідставної виплати додаткової винагороди, комісією ВЧ НОМЕР_1 проведено розрахунок суми прямої дійсної шкоди, завданої державі, на загальну суму 11400218,95 грн (т.4, а.с.214) та констатовано, що вказана сума прямої дійсної шкоди підлягає стягненню з 13-ти колишніх військових посадових осіб розформованої ВЧ НОМЕР_3 , зокрема, й з колишнього помічника командира батальйону з правової роботи капітана юстиції ОСОБА_1 у розмірі 1374344,64 грн (т.4, а.с.212, 213). У зв`язку з цим, комісія дійшла висновку, що позивач, заслуговує на притягнення до дисциплінарної та повної матеріальної відповідальності (на підставі пункту 1 частини першої статті 6 Закону №160-ІХ), однак у зв`язку зі звільненням із займаної посади та призначенням на посаду юрисконсульта ВЧ НОМЕР_2 питання про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності вирішено шляхом направлення копії Акта та витягу з наказу про його завершення командиру ВЧ НОМЕР_2 .
Викладені в Акті обставини та висновки знайшли своє повне відображення в оскаржуваному Наказі командира ВЧ НОМЕР_1 №716-ОД, пункт 11 якого позивач вважає протиправним і таким, що підлягає скасуванню судом.
Аналізуючи наведені обставини, суд зауважує, що службове розслідування, розпочате Наказом №733-АГД, було призначене командиром ВЧ НОМЕР_1 стосовно колишніх військових посадових осіб розформованої ВЧ НОМЕР_3 , які станом на час прийняття цього Наказу продовжили проходити військову службу у складі ВЧ НОМЕР_1 , до переліку яких ОСОБА_1 не належить.
З наведеного висновується, що протиправність поведінки позивача у період його перебування на посаді помічника командира батальйону з правової роботи розформованої ВЧ НОМЕР_3 та наявність у зв`язку з цим підстав для притягнення його до відповідальності установлені комісією відповідача-1 безпосередньо у ході службового розслідування, яке щодо позивача фактично не призначалось та не проводилось, що визнається представником ВЧ НОМЕР_1 у відзиві.
Разом з тим, абзацом першим пункту 1 розділу ІІІ Порядку №608 імперативно визначено, що рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення, що кореспондується зі змістом абзацу першого пункту 85 Дисциплінарного статуту.
При цьому, абзацом другим пункту 1 розділу ІІІ Порядку №608 передбачено, що інші посадові (службові) особи у разі необхідності звертаються за підпорядкованістю з клопотанням про призначення службового розслідування.
Отже, встановивши за результатами службового розслідування порушення капітаном юстиції ОСОБА_1 , який на час такого розслідування проходив військову службу у складі ВЧ НОМЕР_2 , службових обов`язків, за які останній підлягав певному виду юридичної відповідальності, командир ВЧ НОМЕР_1 мав достатні правові підстави та можливість звернутися за підпорядкованістю до командира ВЧ НОМЕР_2 з клопотанням про призначення службового розслідування щодо позивача, чого у даному випадку ним зроблено не було.
Натомість, описова та резолютивна частина Акта і прийнятого на його підставі спірного Наказу №716-ОД ВЧ НОМЕР_1 містять чітку констатацію неналежного виконання позивачем своїх службових обов`язків військової служби під час перебування на посаді помічника командира батальйону з правової роботи розформованої ВЧ НОМЕР_3 , перелік нормативно-правових актів, положення яких ОСОБА_1 порушено, а також висновок про необхідність його притягнення до дисциплінарної та повної матеріальної відповідальності на суму 1374344,64 грн.
Як уже зазначалось вище судом, обов`язковими умовами притягнення до матеріальної відповідальності, згідно з частиною другою статті 3 Закону №160-ІХ, є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.
У свою чергу, положення пункту 2 розділу VIII Порядку №608 містять імперативну вказівку про необхідність додаткового з`ясування під час службового розслідування також ступеня нанесення матеріальної шкоди та обставин, за яких заподіяно шкоду.
За результатами детального аналізу змісту Акта службового розслідування ВЧ НОМЕР_1 , а також прийнятого на його підставі оспорюваного Наказу №716-ОД (в частині щодо позивача), судом установлено, що висновок відповідача-1 про наявність підстав для притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності обумовлений встановленням комісією таких умов, як: 
1) наявність шкоди – збитки, завдані державі внаслідок безпідставної виплати військовослужбовцям розформованої ВЧ НОМЕР_3 додаткової винагороди (50000 грн), на загальну суму 11400218,95 грн;
2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків – неналежне виконанням капітаном юстиції ОСОБА_1 своїх службових обов`язків військової служби, порушення вимог абзаців 2, 3, 5, 8 статті 11, статей 16, 49, 58, абзаців 5. 9 11, 13 статті 59 Статуту, статті 1, абзаців 1, 2, 6 статті 4, статті 6 Дисциплінарного статуту, абзацу 3 пункту 1-1 Постанови №168, абзацу 14 пункту 2 розділу XXXIV Порядку №260, пунктів 2.7.20.1, 2.7.20.2, 2.7.20.4, 2.8.1 Інструкції №40, що виразилось у здійсненні позивачем внутрішнього погодження наказів командира розформованої ВЧ НОМЕР_3 від 05.02.2024 №98-АГД, від 05.03.2024 №65, від 05.06.2024 №157, від 05.07.2024 №188, від 05.08.2024 №220, від 05.09.2024 №251 та від 05.10.2024 №282 за відсутності правових підстав для виплати додаткової винагороди, передбаченої вищезазначеним нормативно-правовими актами;
3) ступінь нанесення матеріальної шкоди – розмір прямої дійсної шкоди, завданої державі ОСОБА_1 , становить 1374344,64 грн.
Водночас, ані Акт, ані оскаржуваний Наказ №716-ОД (в частині щодо позивача) не містять доказів здійснення комісією та/або командиром ВЧ НОМЕР_1 аналізу й оцінки (дослідження) таких умов повної матеріальної відповідальності ОСОБА_1 , як (1) його вина у завданні зазначеної вище шкоди (умисність вчинених ним дій (бездіяльності)), (2) обставини, за яких позивачем заподіяно шкоду, а також (3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою позивача і завданою ним шкодою (збитками) державі.
Викладене свідчить про невстановлення комісією ВЧ НОМЕР_1 усіх обставин, які Законом №160-ІХ та Порядком №608 визначені обов`язковими умовами для притягнення ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності, що саме по собі є достатньою підставою для висновку про необґрунтованість оспорюваного Наказу відповідача-1 №716-ОД в частині, яка стосується позивача.
У постанові від 26.06.2025 в адміністративній справі №420/18550/23 Верховний Суд виснував, що форма вини є визначальною обставиною для визначення меж матеріальної відповідальності військовослужбовця чи відповідної особи відповідно до Закону №160-ІХ. У разі, якщо шкода завдана з необережності, відповідальність особи обмежується межами, передбаченими частиною першою статті 5 Закону України №160-ІХ, а саме не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, якщо інше не передбачено законом.
В силу частини п`ятої статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування таких норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд наголошує, що обсяг матеріальної відповідальності ставиться у залежність як від форми вини, так і від певних фактичних обставин, за якими, власне, визначається винуватість особи у заподіянні державі збитків, відповідно і міра вказаного виду юридичної відповідальності.
З огляду на наведене, у ході судового розгляду справи ВЧ НОМЕР_1 як суб`єктом владних повноважень не виконано обов`язку, покладеного на неї приписами частини другої статті 77 КАС України, та не доведено, що у завданні збитків саме у визначеному в Акті службового розслідування розмірі, з урахуванням перелічених вище факторів, існує вина ОСОБА_1 саме у формі умислу.
Поряд з тим, суд вважає за необхідне додатково звернути увагу на те, що, за обставинами даної справи, у спірний період [з січня до вересня 2024 року] нарахування і виплату грошового забезпечення військовослужбовцям розформованої ВЧ НОМЕР_3 здійснювала фінансово-економічна служба саме ВЧ НОМЕР_1 . При цьому, підставою для здійснення відповідних фінансових виплат (в тому числі, додаткової винагороди у розмірі 50000 грн) слугували не лише накази командира ВЧ НОМЕР_3 (особи, яка виконувала його обов`язки), як стверджує представник відповідача-1 у відзиві, але й накази командира ВЧ НОМЕР_1 , відповідно до яких проводилась виплата додаткової винагороди командиру розформованої ВЧ НОМЕР_3 майору ОСОБА_18 (в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби та виконання відповідних бойових (спеціальних) завдань), що підтверджується змістом наказів ВЧ НОМЕР_1 , зокрема, але не виключно, від 05.02.2024 №87-АГД (т.3, а.с.33-35), від 05.03.2024 №177-АГД (т.3, а.с.106-108), від 05.07.2024 №205 (т.3, а.с.214) та від 05.08.2024 №236 (т.3, а.с.244).
Крім того, до матеріалів справи долучено копію наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 01.08.2022 №199-АГД, на підставі якого з вказаної дати було створено об`єднане фінансове господарство ВЧ НОМЕР_1 та військових частин НОМЕР_3 , НОМЕР_11 , НОМЕР_12 , НОМЕР_13 , НОМЕР_14 , НОМЕР_7 , НОМЕР_2 , що зараховані на фінансове забезпечення до відповідача-1, а також затверджено відповідне Положення, яке було чинним у спірний у справі період.
Відповідно до пункту 1.2 цього Положення, фінансове забезпечення ВЧ НОМЕР_1 та військових частин НОМЕР_3 , НОМЕР_11 , НОМЕР_12 , НОМЕР_13 , НОМЕР_14 , НОМЕР_7 , НОМЕР_2 , що зараховані на фінансове забезпечення, здійснювати відповідно до чинного законодавства України та цього Положення, вказівок та роз`яснень Департаменту фінансів та Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України, забезпечувального фінансового органу та відповідних служб забезпечення (в межах їх відповідальності).
Згідно з пунктом 1.4 вказаного Положення, первинні документи (в тому числі фінансово-планові), заявки на кошти, розрахунково-платіжні відомості на виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, заробітної плати працівникам та інші виплати підписують посадові особи ВЧ НОМЕР_1 та посадові особи (відповідальні виконавці документів) військових частин НОМЕР_3 , НОМЕР_15 , НОМЕР_13 , НОМЕР_14 , НОМЕР_7 , НОМЕР_2 , що зараховані на фінансове забезпечення.
Завданнями фінансово-економічної служби є, зокрема, забезпечення контролю за наявністю і рухом майна, використанням фінансових і матеріальних (нематеріальних) ресурсів відповідно до затверджених нормативів і кошторисів; запобігання виникненню негативних явищ у фінансово-господарській діяльності ВЧ НОМЕР_1 та військових частин НОМЕР_3 , НОМЕР_11 , НОМЕР_12 , НОМЕР_13 , НОМЕР_14 , НОМЕР_7 , НОМЕР_2 , що зарахована на фінансове забезпечення, виявлення і мобілізація необхідних внутрішньогосподарських резервів.
Фінансово-економічна служба відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, забезпечує дотримання вимог нормативно-правових актів щодо використання фінансових, матеріальних (нематеріальних) та інформаційних ресурсів під час прийняття та оформлення документів щодо проведення господарських операцій в інтересах ВЧ НОМЕР_1 та військових частин НОМЕР_3 , НОМЕР_11 , НОМЕР_12 , НОМЕР_13 , НОМЕР_14 , НОМЕР_7 , НОМЕР_2 , що зараховані на фінансове забезпечення (пункт 1.7 зазначеного вище Положення).
У свою чергу, за змістом пунктів 2.1, 2.2 вказаного Положення, командири військових частин НОМЕР_3 , НОМЕР_11 , НОМЕР_12 , НОМЕР_13 , НОМЕР_14 , НОМЕР_7 , НОМЕР_2 , що зараховані на фінансове забезпечення до ВЧ НОМЕР_1 , керують фінансово-господарською діяльністю своєї частини, забезпечують законне, цільове та ефективне використання коштів та матеріальних засобів в суворій відповідності з чинним законодавством, несуть відповідальність за організацію обліку військового майна в місцях зберігання. Командири перелічених військових частин зобов`язані, зокрема, забезпечувати виплату грошового забезпечення та заробітної плати особовому складу в установлені законодавством терміни шляхом своєчасної передачі начальнику фінансово-економічної служби ВЧ НОМЕР_1 необхідних для розрахунків грошового забезпечення і заробітної плати даних (…). 
Начальник фінансово-економічної служби ВЧ НОМЕР_1 підпорядковується командиру ВЧ НОМЕР_1 і разом з ним несе відповідальність за стан фінансового господарства, забезпечення коштами потреб ВЧ НОМЕР_1 та військових частин НОМЕР_3 , НОМЕР_11 , НОМЕР_12 , НОМЕР_13 , НОМЕР_14 , НОМЕР_7 , НОМЕР_2 , що зараховані на фінансове забезпечення, виконання функцій фінансово-економічної служби згідно з чинним законодавством і своєчасне та правильне здійснення платежів військової частини відповідно до чинного законодавства України.
На переконання суду, наведені положення безумовно вказують на наявність у посадових осіб ВЧ НОМЕР_1 протягом спірного у справі періоду повноважень та функцій з контролю платежів і фінансових розрахунків, проведення яких ініціювало командування ВЧ НОМЕР_3 , яка у зазначений період перебувала на постійному фінансовому забезпеченні відповідача-1. 
А тому, суд погоджується з доводами позивача про те, що нарахування і виплата додаткової винагороди (50000 грн) військовослужбовцям розформованої ВЧ НОМЕР_3 здійснювалося за погодженням із ВЧ НОМЕР_1 як установи, на фінансовому забезпеченні якої перебувала ВЧ НОМЕР_3 , та не було можливим без такого. 
За таких обставин, суд також приходить до висновку про імовірне порушення відповідачем-1 при проведенні службового розслідування, призначеного Наказом №733- АГД, заборони, передбаченої абзацом другим статті 85 Дисциплінарного статуту та абзацом першим пункту 12 розділу ІІІ Порядку №608, а саме щодо проведення службового розслідування особами, зацікавленими у наслідках розслідування. Адже проведення службового розслідування щодо колишніх посадових осіб розформованої ВЧ НОМЕР_3 здійснювала комісія у складі виключно офіцерів ВЧ НОМЕР_1 , фінансово-економічною службою якої у спірний період безпосередньо здійснювались нарахування і виплата додаткової винагороди військовослужбовцям ВЧ НОМЕР_3 , безпідставність (незаконність) чого встановлено за наслідками аудиту фінансової діяльності саме відповідача-1, у зв`язку з чим керівництво останнього зобов`язано вжити заходів, спрямованих на відшкодування завданої шкоди (фінансових збитків).
При цьому, суд відзначає, що незважаючи на встановлення комісією значного обсягу заподіяної матеріальної шкоди (збитків) державі (на понад 11 млн грн) та численних порушень службових обов`язків колишніми посадовими особами розформованої ВЧ НОМЕР_3 , за наслідками проведеного ВЧ НОМЕР_1 службового розслідування, результати якого затверджені Наказом №716-ОД, до матеріальної відповідальності не притягнуто жодного з військовослужбовців ВЧ НОМЕР_1 , які у спірний період погоджували та мали здійснювати контроль за правильністю (законністю) витрачання коштів підпорядкованими частинами.
Викладене свідчить про неповний, невсебічний та необ`єктивний характер проведеного комісією ВЧ НОМЕР_1 службового розслідування, затвердженого Наказом №716-ОД, в частині, яка стосується ОСОБА_1 .
Щодо аргументів позивача з приводу розбіжностей розмірів заподіяної шкоди, які наведені за змістом Акта службового розслідування та звіту, складеного за результатами аудиту ВЧ НОМЕР_1 , суд зазначає, що визначальне і ключове значення, у даному випадку, має саме розмір збитків, установлений комісією відповідача-1 в Акті – 11400218,95 грн, оскільки останній підтверджується проведеними комісією математичними розрахунками. Інші числові показники таких збитків не впливають на спірні правовідносини в межах даної справи.
Підсумовуючи наведене, оскільки службовим розслідуванням відповідача-1 в частині, що стосується позивача, (1) не встановлено всіх обставин, що мали значення для його повного та об`єктивного проведення; (2) не встановлено всіх визначених Законом №160-ІХ та Порядком №608 обов`язкових умов для притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності; (3) за наслідками такого розслідування не можливо дійти безумовного висновку про наявність достатніх правових і фактичних підстав для притягнення позивача до дисциплінарної та повної матеріальної відповідальності у розмірі 1374344,64 грн, - суд дійшов висновку про необґрунтованість оспорюваного наказу ВЧ НОМЕР_1 від 16.11.2025 №716-ОД у частині, яка стосується капітана юстиції ОСОБА_1 .
Наведене свідчить про наявність у суду достатніх правових підстав для визнання протиправним та скасування пункту 11 спірного Наказу відповідача-1 №716-ОД, що слугуватиме належним способом захисту порушених прав позивача, а відтак позовні вимоги у цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню судом.
Що стосується позовних вимог про скасування Наказу ВЧ НОМЕР_2 №22/од та повернення позивачу незаконно стягнених (утриманих) коштів, суд зазначає таке.
Згідно з вступною частиною (преамбулою) оскаржуваного Наказу №22/од, цей організаційно розпорядчий акт прийнятий командиром ВЧ НОМЕР_2 на підставі Закону №160-ІХ, пункту 7 розділу І Порядку №608, Наказу ВЧ НОМЕР_1 №716-ОД, клопотання т.в.о. командира ВЧ НОМЕР_1 полковника ОСОБА_15 від 20.11.2025 №1488/26/8851, рапортів помічника командира з правової роботи - начальника юридичної служби ВЧ НОМЕР_2 майора юстиції ОСОБА_16 від 24.11.2025 №3563/р та від 01.02.2026 №483/р, рапорту юрисконсульта юридичної служби ВЧ НОМЕР_2 капітана юстиції ОСОБА_17 від 28.11.2025 №3609/р, у зв`язку з встановленням за результатами службового розслідування відповідача-1 обставин щодо неналежного виконання позивачем обов`язків військової служби, що призвело до неправомірної та безпідставної виплати військовослужбовцям розформованої ВЧ НОМЕР_3 додаткової винагороди на загальну суму 11400218,95 грн.
Разом з тим, оскільки в ході розгляду цієї адміністративної справи судом установлено необґрунтованість та протиправність пункту 11 оспорюваного Наказу №716-ОД, що став основною юридичною та фактичною підставою для прийняття командиром ВЧ НОМЕР_2 у подальшому спірного Наказу №22/од про притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності, такий Наказ не може вважатися правомірним, що саме по собі свідчить про наявність підстав для його скасування судом.
Однак, суд вважає за необхідне додатково зазначити, що, за правилами частини сьомої статті 8 Закону №160-ІХ, якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню. Наказ доводиться до винної особи під підпис. 
Статтею 11 цього Закону визначено, що у разі переведення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, до іншого місця служби чи зарахування в розпорядження відповідного командира (начальника) до повного відшкодування завданої нею шкоди стягнення сум завданої шкоди здійснюється за новим місцем служби чи місцем перебування в розпорядженні.
Якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її переведення до іншого місця служби чи зарахування в розпорядження, командир (начальник) надсилає у п`ятиденний строк із дня закінчення розслідування, аудиту (перевірки), інвентаризації чи надходження рішення суду відповідні матеріали до нового місця служби чи місця перебування в розпорядженні особи для вирішення питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності.
Командир (начальник) за новим місцем служби чи місцем перебування в розпорядженні особи видає у п`ятнадцятиденний строк із дня надходження матеріалів щодо завданої шкоди наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності. У такому разі відшкодування шкоди здійснюється в порядку, визначеному статтею 10 цього Закону.
Аналіз змісту наведених правих норм вказує на те, що видання командиром (начальником) за новим місцем служби чи місцем перебування в розпорядженні особи (військовослужбовця) наказу про притягнення такої особи до матеріальної відповідальності здійснюється у п`ятнадцятиденний строк із дня надходження матеріалів щодо завданої шкоди у разі або прийняття командиром відповідного рішення про притягнення цієї особи до матеріальної відповідальності, або фактичного притягнення цієї особи до такої відповідальності за попереднім місцем служби, однак нездійснення нею повного відшкодування завданої шкоди у зв`язку із переведенням.
Згідно з наявними у справі матеріалами, копія Акта та витяг з Наказу №716-ОД надійшли на адресу ВЧ НОМЕР_2 засобами СЕДО-М 20.11.2025, що узгоджується зі змістом відзиву відповідача-2 на позовну заяву (т.2, а.с.4-5).
Отже, питання щодо притягнення ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності на підставі матеріалів щодо завданої ним шкоди командир ВЧ НОМЕР_2 повинен був вирішити у п`ятнадцятиденний строк із дня надходження таких матеріалів.
Водночас, у встановлений частиною третьою статті 11 Закону №160-ІХ строк наказ про притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності відповідачем-2 не видавався.
Притягнення позивача до матеріальної відповідальності не здійснено командиром ВЧ НОМЕР_2 також і у визначений частиною першою статті 87 Дисциплінарного статуту місячний строк від дня закінчення службового розслідування відповідачем-1 (не враховуючи часу перебування позивача на лікуванні або у відпустці).
Доказів протилежного відповідачами не надано та судом не встановлено.
Більше того, за обставинами справи, після надходження до ВЧ НОМЕР_2 матеріалів службового розслідування ВЧ НОМЕР_1 , командиром ВЧ НОМЕР_2 було видано Наказ №420/агд, яким вирішено провести службове розслідування стосовно посадових осіб ВЧ НОМЕР_1 , комісії з проведення службового розслідування та осіб, що погодили рішення командира ВЧ НОМЕР_1 , з метою уточнення причин і умов, що сприяли неповноті проведення службового розслідування, призначеного Наказом №733-АГД, а також встановлення ступеня вини посадових осіб ВЧ НОМЕР_1 , чиї дії або бездіяльність стали причиною правопорушення (т.2, а.с.15-16).
Результати такого службового розслідування затверджені Наказом ВЧ НОМЕР_2 №13/од, яким встановлено, що в ході службового розслідування посадові особи ВЧ НОМЕР_1 , які входили до складу комісії ВЧ НОМЕР_1 з проведення службового розслідування, призначеного Наказом №733-АГД, (…) допустили неналежне виконання службових обов`язків, у вигляді належної організації та спрямування роботи комісії з проведення службового розслідування у частині дослідження обставин, які, входили до предмету службового розслідування головою комісії, що призвело до невсебічного, неповного та необ`єктивного проведення службового розслідування комісією ВЧ НОМЕР_1 . Також, в ході службового розслідування встановлено, що посадові особи ВЧ НОМЕР_1 , які здійснювали погодження (підписання) Акта від 15.11.2025 та Наказу №716-ОД, (…) допустили неналежне виконання функціональних (службових) обов`язків, яке полягає в тому, що посадові особи ВЧ НОМЕР_1 погодились із висновками комісії з проведення службового розслідування та підписали (погодили) Акт від 15.11.2025 та Наказ №716-ОД в умовах, коли комісією ВЧ НОМЕР_1 із проведення службового розслідування не було повно та об`єктивно проведено службове розслідування, не встановлено повного кола посадових осіб, із недостатньо зібраними даними, які суттєво могли вплинути на результати службового розслідування.
У зв`язку цим, пунктами 3 – 11 Наказу №13/од посадових осіб ВЧ НОМЕР_1 та членів комісії з проведення службового розслідування, визначених пунктом 2 Наказу №733-АГД, притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарні стягнення у виді зауважень; пунктом 12 скасовано наказ №716-ОД (в цілому), а пунктом 13 доручено командиру ВЧ НОМЕР_1 призначити службове розслідування з метою встановлення причин, умов та обставин, що призвели до протиправної та безпідставної виплати військовослужбовцям розформованої ВЧ НОМЕР_3 додаткової винагороди, та встановлення винних осіб. При проведені службового розслідування доручено врахувати недоліки, висвітлені в акті службового розслідування від 13.01.2026 №1740.
Водночас, на підставі Наказу №21/од командиром ВЧ НОМЕР_2 скасовано пункти 12, 13 Наказу №13/од (відповідно до статей 110 – 113 розділу V Дисциплінарного статуту, рапорту помічника командира з правової роботи-начальника юридичної служби ВЧ НОМЕР_2 майора юстиції ОСОБА_14 від 01.02.2026 №483/р) та, того ж дня, на підставі Наказу №22/од притягнуто ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності.
Суд вважає такі дії та рішення командира ВЧ НОМЕР_2 явно необґрунтованими і такими, що суперечать приписам законодавства, чинного на час їх вчинення / прийняття, зокрема, Закону №160-ІХ та Дисциплінарного статуту, адже, після надходження до ВЧ НОМЕР_2 матеріалів службового розслідування ВЧ НОМЕР_1 [20.11.2025], командиром ВЧ НОМЕР_2 не лише не притягнуто капітана юстиції ОСОБА_1 до дисциплінарної та/або матеріальної відповідальності у встановленому порядку і строк, але й призначено власне службове розслідування, за результатами якого фактично спростовано і, ба більше, скасовано висновки первинного службового розслідування, проведеного ВЧ НОМЕР_1 . 
У відзиві на позовну заяву представником ВЧ НОМЕР_2 жодним чином не обґрунтовано, що послугувало підставами (умовами, причинами) для скасування командиром ВЧ НОМЕР_2 01.02.2026 ( через 11 календарних днів) окремих пунктів раніше виданого ним Наказу №13/од. Належним чином засвідчена копія рапорту помічника командира з правової роботи-начальника юридичної служби ВЧ НОМЕР_2 майора юстиції ОСОБА_14 від 01.02.2026 №483/р, вказаного відповідачем-2 у вступній частині (преамбулі) Наказу №13/од, до матеріалів справи представником ВЧ НОМЕР_2 не долучена, а тому суд позбавлений можливості надати правову оцінку вказаному документу та/або викладеним у ньому обставинам (фактам).
Також, відповідачем-2 не надано суду доказів того, що питання про притягнення позивача до відповідальності прийнято з урахуванням висновку юридичної служби вищого рівня, як того вимагає пункт 22 Положення №259.
В контексті наведеного суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 12.05.2021 у справі №9901/286/19 та від 02.03.2023 у справі №9901/61/20 щодо питання скасування суб`єктом видання акта індивідуальної дії, який вичерпав свою дію фактом його виконання, відповідно до якої такий акт не може бути скасованим після його виконання, оскільки таке скасування дестабілізує суспільні відносини та порушує принцип правової визначеності.
Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2018 у справі №826/12543/16 та постановах Верховного Суду від 05.06.2019 у справі №815/3172/18, від 01.10.2019 у справі №826/9967/18 суд касаційної інстанції наголосив, що ненормативні правові акти суб`єкта владних повноважень є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені таким суб`єктом після їх виконання.
Верховний Суд у постанові від 19.06.2025 у справі №320/46140/24 виснував, що рішення суб`єкта владних повноважень про самостійне скасування власного рішення може відповідати ознакам «свавільного» рішення, яке ставить особу (суб`єкта приватного права) в нерівне становище та створює ситуацію незахищеності.
Така правова позиція відповідає загальному підходу, висловленому Конституційним Судом України, зокрема, у рішеннях від 13.05.1997 №1-зп та від 16.04.2009 №7-рп/2009, за змістом яких, суб`єкти владних повноважень не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між суб`єктами владних повноважень і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.
Комплексний та детальний аналіз змісту долученого до матеріалів справи витягу з директиви командувача Сил територіальної оборони Збройних Сил України від 22.05.2025 №Д-22/ДСК (т.5, а.с.77-78) дає суду підстави стверджувати про перебування ВЧ НОМЕР_1 у підпорядкуванні командира ВЧ НОМЕР_2 , а отже останній мав достатній обсяг повноважень і владно-управлінських функцій для скасування результатів проведеного командиром ВЧ НОМЕР_1 службового розслідування, затвердженого Наказом №716-ОД. 
За наведених обставин у їх сукупності, суд дійшов висновку про невідповідність Наказу ВЧ НОМЕР_2 №22/од як акта індивідуальної дії критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, оскільки останній прийнято з порушенням визначеного законодавством строку, без урахування усіх обставин, які мали значення для його прийняття, та без дотриманням необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів ОСОБА_1 і цілями, на досягнення яких спрямоване таке рішення.
А тому, порушені права позивача підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправним і скасування Наказу командира ВЧ НОМЕР_2 №22/од, що відповідає завданням адміністративного судочинства у такій категорії справ.
У той же час, суд не знаходить правових підстав для задоволення позовних вимог у частині зобов`язання відповідача-2 повернути позивачу незаконно стягнені (утримані) кошти, оскільки відповідно до частини третьої статті 14 Закону №160-ІХ, у разі скасування наказу про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності стягнені з особи кошти та/або добровільно передане нею рівноцінне майно чи внесені кошти повертаються цій особі, про що видається відповідний наказ.
Суд звертає увагу на наявність у змісті наведеної норми прямої вказівки на необхідність видання суб`єктом владних повноважень, у разі скасування раніше виданого ним наказу про притягнення особи до матеріальної відповідальності, відповідного наказу про повернення цій особі стягнених з неї коштів та/або добровільно переданого нею рівноцінного майна чи внесених коштів.
Враховуючи викладене, оскільки основним завданням адміністративного суду є захист саме порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача-2 повернути йому незаконно стягнені (утримані) кошти є передчасними, у зв`язку з чим такі не підлягають задоволенню судом.
Інші доводи та аргументи сторін не спростовують висновків суду за результатами розгляду справи по суті і не мають вирішального значення для спірних правовідносин в межах даної справи.
Положеннями частини першої статті 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до правової позиції ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема, у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Також, згідно з пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
За правилами частини першої статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
На підставі викладеного, зважаючи на встановлені у ході судового розгляду справи обставини та зібрані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачі як суб`єкти владних повноважень не довели правомірності своїх дій у спірних правовідносинах, що свідчить про протиправність оскаржуваних наказів (у частині, яка стосується позивача) та необхідність їх скасування судом, що відповідає меті адміністративного судочинства при вирішенні спорів цієї категорії. Натомість, доводи та аргументи позивача, якими останній обґрунтовував заявлені ним позовні вимоги, знайшли своє часткове підтвердження за наслідками розгляду справи по суті, а тому позов підлягає задоволенню частково.
Підстави для розподілу судових витрат відповідно до вимог статті 139 КАС України у суду відсутні, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а доказів понесення ним інших судових витрат не надано. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними та скасування наказів – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати пункт 11 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) «Про результати службового розслідування» від 16.11.2025 №716-ОД.
Визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_2 «Про притягнення до матеріальної відповідальності» від 01.02.2026 №22/од.
У задоволенні позовних вимог про зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 повернути ОСОБА_1 незаконно стягнені (утримані) кошти – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду. 
Повний текст рішення складений 23 червня 2026 року. 
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_16 ) 
Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_17 ) Відповідач - Військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_18 ) 

Суддя       С.А. Борискін