ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2026 року 
м. Київ

cправа № 915/1439/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснова Є. В. - головуючого, Мачульського Г. М., Рогач Л. І.,
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.01.2026 (колегія суддів: Ярош А. І., Діброва Г. І., Савицький Я. Ф.) у справі
за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визнання додаткової угоди про поновлення договору,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
1. У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Миколаївської міської ради (далі - міська рада, відповідач), в якій просив суд визнати додаткову угоду про поновлення договору оренди землі від 14.11.2013 № 9726 укладеною в редакції, запропонованій позивачем.
2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 є сином та спадкоємцем першої черги померлої фізичної особи - підприємця Братащук Є. І., яка була орендарем земельної ділянки з кадастровим номером 4810137200:10:016:0016 на підставі договору оренди землі від 14.11.2013 № 9726 (із подальшим продовженням його дії до 09.04.2022). Договір оренди містив положення про переважне право орендаря на його поновлення (продовження строку) за умови належного виконання обов`язків. На виконання цих умов, його мати Братащук Є. І. завчасно (30.07.2021) письмово звернулася до Миколаївської міської ради із заявою про продовження договору оренди, чим виконала всі необхідні дії для реалізації свого переважного права. Водночас відповідач до сьогодні не прийняв жодного рішення щодо заяви Братащук Є. І. - ані про продовження договору, ані про відмову у його поновленні. Така бездіяльність є порушенням вимог статті 33 Закону України "Про оренду землі", яка зобов`язувала орендодавця прийняти відповідне рішення протягом встановлених строків. Через те, що термін дії договору закінчився (09.04.2022) і відповідачем не прийнято рішення про його поновлення, нотаріус на сьогодні не може видати позивачу свідоцтво про право на спадщину на право оренди вказаної земельної ділянки. 
Короткий зміст заяви про забезпечення позову
3. Позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив суд забезпечити цей позов шляхом заборони міській раді та її структурним підрозділам вчиняти дії щодо демонтажу торговельного павільйону на Одеському шосе поблизу житлового будинку № 86 у місті Миколаєві, розташованому на земельній ділянці з кадастровим номером 4810137200:10:016:0016.
4. В обґрунтування такої заяви позивач зазначає, що існують реальні ризики, які ускладнять або унеможливлять виконання рішення суду по суті спору, оскільки позивачу стало відомо про намір відповідача здійснити демонтаж розташованого на цій ділянці торговельного павільйону. Такі дії, вчинені до прийняття рішення по суті позову, призведуть до катастрофічних наслідків для родини позивача, оскільки ведення підприємницької діяльності у цьому павільйоні є єдиним джерелом доходів його сім`ї та основним робочим місцем для найманих працівників. Крім того, позивач є добросовісним користувачем, який наразі продовжує використовувати земельну ділянку та сплачувати орендну плату за землю.
5. Позивач також наголошує, що можливий демонтаж торговельного павільйону, який розташований на спірній ділянці більше 20 років, зведе нанівець суть позовних вимог про поновлення договору оренди і призведе до значних матеріальних втрат, оскільки втратиться доцільність подальшого судового розгляду.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
6. 09.10.2025 Господарський суд Миколаївської області постановив ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову і заборонив відповідачу та її структурним підрозділам вчиняти дії щодо демонтажу торговельного павільйону.
7. Суд першої інстанції зазначив, що питання правомірності користування ділянкою після 09.04.2022 буде вирішено при розгляді вимоги про поновлення договору, а невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити відновлення діяльності у разі задоволення позову. З огляду на це суд визнав запропоновані заходи забезпечення позову обґрунтованими, співмірними та такими, що забезпечують баланс інтересів сторін з урахуванням тривалих правовідносин позивача та його спадкодавця з міською радою.
8. 19.01.2026 Південно-західний апеляційний господарський суд ухвалив постанову, якою скасував ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 09.10.2025 та відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову. 
9. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вжиті судом заходи забезпечення позову не є достатньо обґрунтованими, а отже, не відповідають вимогам процесуального законодавства, зокрема, щодо адекватності, співмірності, збалансованості інтересів сторін, доведеності обставин реальної загрози ефективному захисту порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивачки у разі невжиття судом заявлених заходів забезпечення позову.
Рух касаційної скарги
10. 13.02.2026 ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.
11. 19.03.2026 Верховний Суд постановив ухвалу, якою, серед іншого, відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та постановлено здійснювати перегляд судового рішення у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; витребувано з Господарського суду Миколаївської області та/або Південно-західного апеляційного господарського суду матеріали справи № 915/1439/25.
12. 21.04.2026 з Господарського суду Миколаївської області надійшли матеріали необхідні для розгляду касаційної скарги.
Короткий зміст касаційної скарги
13. Суд касаційної інстанції відкрив касаційне провадження у цій справі на підставі абзацу другого частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).
14. Скаржник зауважує, що він у цій справі заявив вимогу про визнання поновленим строку дії договору оренди земельної ділянки від 14.11.2013 № 9726 з кадастровим номером 4810137200:10:016:0016, на якій розміщений торговельний павільйон на Одеському шосе поблизу житлового будинку № 86 у місті Миколаєві.
15. В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач зазначав, що Миколаївська міська рада не розглядає заяву його померлої матері, спадкоємцем якої він є, щодо продовження договору оренди землі від 14.11.2013 № 9726 та не приймає жодного рішення з цього питання. Крім того, через свої виконавчі органи відповідач планує примусово демонтувати торговельний павільйон, посилаючись на незаконне розміщення такого павільйону на земельній ділянці без документів на право користування.
16. На думку скаржника, якщо позов буде задоволено, відновлення підприємницької діяльності у тимчасовій споруді, для обслуговування якої й надавалася в оренду земельна ділянка, виявиться утрудненим без вжиття відповідних заходів забезпечення позову. Водночас запропоновані позивачем заходи забезпечення позову гарантуватимуть збалансованість інтересів сторін, враховуючи довготриваючий характер договірних відносин щодо оренди земельної ділянки, а також тривалий розгляд заяви щодо поновлення договору оренди від 14.11.2013 № 9726.
17. Скаржник вважає, що відповідач за відсутності діючого на час вирішення спору договору оренди землі має реальну можливість демонтувати торговельний павільйон. Про це свідчить як загальна тенденція щодо знесення торговельних об`єктів, так і реальні дії відповідача в аналогічних ситуаціях. Крім того, на сайті Миколаївської міської ради розміщено рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради про демонтаж торговельних павільйонів на Одеському шосе в місті Миколаєві поруч із торговельним павільйоном, у якому здійснює господарську діяльність позивач.
18. Вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном (земельною ділянкою) шляхом демонтажу тимчасової споруди) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін (постанова Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22).
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу
19. Миколаївська міська рада у відзиві на касаційну скаргу просить залишити цю скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - без змін.
20. Відповідач також зазначає, що аргументи позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову ґрунтуються на власних суб`єктивних припущеннях щодо можливого демонтажу, які не підтверджені жодними доказами, є безпідставними та не спростовують правильних висновків суду апеляційної інстанції.
Позиція Верховного Суду
21. Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
22. Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначені у статті 136 ГПК України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
23. Відповідно до статті 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб (пункт 1 частини першої статті 137 ГПК України); забороною відповідачу вчиняти певні дії (пункт 2 частини першої статті 137 ГПК України); забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання (пункт 4 частини першої статті 137 ГПК України).
24. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22 зазначено, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову (пункт 46 постанови).
Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами (пункт 47 постанови).
25. Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.
26. Таким чином, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення ефективного судового захисту порушених чи оспорюваних прав позивача та у подальшому виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення ефективного судового захисту та гарантії виконання майбутнього судового рішення.
27. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії, виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок про те, що невжиття таких заходів матиме наслідки, визначені у частині другій статті 136 ГПК України.
28. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина четверта статті 137 ГПК України).
29. За загальним правилом достатнім обґрунтуванням для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Водночас законом не визначено вичерпного переліку доказів, які особа повинна надати суду під час звернення із заявою про забезпечення позову, тому суди в кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.
30. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18).
31. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази про наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
32. Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має встановити наявність реальної загрози для ефективного захисту порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся / має намір звернутися до суду, а також наявність обставин, які свідчать, що невжиття таких заходів суттєво ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення позову.
При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника (постанова Верховного Суду від 15.09.2021 у справі № 910/7013/20).
33. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинна блокуватися господарська діяльність юридичної особи, порушуватися права осіб, що не є учасниками судового процесу, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.
34. З огляду на викладене заходи забезпечення позову мають чітко відповідати суті та предмету заявлених позовних вимог, оскільки це гарантує, що вжиті заходи не виходять за межі спору, сприяють належному виконанню судового рішення і не створюють необґрунтованих перешкод для сторін у справі.
35. Верховний Суд зазначає, що заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20.
36. У цій справі апеляційний господарський суд встановив, що предметом спору є визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі, тобто обставини справи стосуються можливості користування земельною ділянкою, тоді як забезпечення позову стосується майна, яке на ній розташоване, що не було враховано судом першої інстанції. Водночас суд першої інстанції не проаналізував, як вжиті заходи забезпечення позову в межах цього спору впливають на права та охоронювані законом інтереси як відповідача - міської ради, яка є власником спірної земельної ділянки, так і інших осіб, чиїх інтересів стосуються вжиті заходи забезпечення позову щодо об`єкта - торговельного павільйону, який не є предметом розгляду цього спору; не дослідив, яким чином невжиття заявлених позивачем заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника та яких конкретно прав та інтересів з огляду на заявлені позовні вимоги та підстави, якими останній обґрунтовує необхідність вжиття заходів забезпечення позову.
37. Беручи до уваги предмет та підстави позовних вимог, колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову не є достатньо обґрунтованими, а отже, не відповідають вимогам процесуального законодавства, зокрема, щодо адекватності, співмірності, збалансованості інтересів сторін, доведеності обставин реальної загрози ефективному захисту порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача у разі невжиття судом заявлених заходів забезпечення позову. 
38. Здійснивши аналіз оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції та доводів касаційної скарги, колегія суддів вважає, що суд не встановив фактичних обставин які б свідчили про реальну ймовірність ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту порушених прав заявника в межах позовних вимог, за захистом яких він звернувся до суду, у разі задоволення позову. Також не доведено обставин, які б підтверджували, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову ускладнить чи унеможливить ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
39. Отже, суд апеляційної інстанції, установивши неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, дійшов обґрунтованого висновку щодо необхідності скасування ухвали господарського суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову. За таких обставин доводи скаржника про порушення судом апеляційної інстанції норм права не отримали підтвердження під час касаційного перегляду оскаржуваного судового рішення та не можуть бути підставою для скасування постанови апеляційного господарського суду.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
40. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.
41. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
42. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не підтвердилися та не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, а тому касаційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.
Судові витрати
43. Оскільки Верховний Суд касаційну скаргу залишає без задоволення, а судове рішення суду апеляційної інстанції - без змін, судовий збір, сплачений у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, покладається на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.01.2026 у справі № 915/1439/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя Є. В. Краснов
Суддя Г. М. Мачульський
Суддя Л. І. Рогач