РІШЕННЯ
Іменем України

11 червня 2026 року 	м. Чернігів	справа № 927/382/26 	

Господарський суд Чернігівської області у складі судді А.С. Сидоренка, за участю секретаря судового засідання Балан Ю.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження матеріали позовної заяви 	
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Енера Київ” (код 45907568) 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 55-Г, поверх 5	
до Товариства з обмеженою відповідальністю “Тиниця Агро” (код 33233246) 16560, с. Тиниця Ніжинського району Чернігівської області, вул. Першотравнева, 69	
про стягнення 809 743 грн 69 коп.	

за участі представників сторін:
від позивача: Прохоренко М.М. – адвокат (дов. № 51 від 09.03.2026)
від відповідача: не з`явився
ВСТАНОВИВ:

27 квітня 2026 року через систему “Електронний суд” до Господарського суду Чернігівської області надійшла позовна заява від 24.04.2026 Товариства з обмеженою відповідальністю “Енера Київ” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Тиниця Агро” про стягнення 772 599,89 грн заборгованості по оплаті електричної енергії, поставленої у жовтні – грудні 2025 року та січні 2026 року згідно з Договором № 1000400 про постачання електричної енергії споживачу від 19.08.2025, до умов якого відповідач приєднався шляхом підписання відповідної Заяви-приєднання, 27 430,36 грн нарахованого на суму боргу індексу інфляції та 9 713,44 грн трьох процентів річних від простроченої суми.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань щодо оплати поставленої електричної енергії.
Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 01.05.2026 постановлено:
прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; 
здійснювати розгляд позовної заяви за правилами загального позовного провадження; 
призначити розгляд позовної заяви в підготовчому засіданні на 26 травня 2026 року;
встановити процесуальний строк для подання відповідачем відзиву на позовну заяву – протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали;
викликати для участі в судовому засіданні повноважного представника Товариства з обмеженою відповідальністю “Енера Київ” в якості позивача. Повідомити позивача, що у разі його неявки в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійде заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору;
викликати для участі в судовому засіданні повноважного представника Товариства з обмеженою відповідальністю “Тиниця Агро” в якості відповідача. Повідомити відповідача, що його неявка не перешкоджає проведенню судового засідання та розгляду справи.
Сторони належним чином були повідомлені про дату, час та місце проведення призначеного на 26.05.2026 підготовчого засідання, що підтверджується наявними в матеріалах справи роздрукованими з комп`ютерної програми “Діловодство спеціалізованого суду” довідками про доставку електронного листа до електронного кабінету в підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи “Електронний суд”, однак процесуальним правом на участь у ньому не скористалися.
14.05.2026, у встановлений судом процесуальний строк, через систему “Електронний суд” до Господарського суду Чернігівської області надійшов відзив від 14.05.2026 на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що відповідач не заперечує проти факту існування заборгованості в сумі 772 599,89 грн по оплаті електричної енергії, поставленої у жовтні – грудні 2025 року та січні 2026 року згідно з Договором № 1000400 про постачання електричної енергії споживачу від 19.08.2025, до умов якого відповідач приєднався шляхом підписання відповідної Заяви-приєднання; однак відповідач не погоджується із здійсненими позивачем нарахуваннями 27 430,36 грн індексу інфляції та 9 713,44 грн трьох процентів річних від простроченої суми, оскільки вважає, що борг виник не внаслідок умисного ухилення від виконання зобов`язання, а через об`єктивні фінансові труднощі товариства.
Враховуючи вищенаведене відповідач просить позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши на користь позивача суму основного боргу, натомість відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення нарахованого на суму боргу індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми; у випадку ж задоволення позову в частині стягнення відповідних нарахувань відповідач просить зменшити їх розмір з огляду на принципи справедливості, розумності та співмірності відповідальності. 
За правилами ст. 46, 191 Господарського процесуального кодексу України сторони користуються рівними процесуальними правами. Крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу. Суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.
Позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. 
Оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав та інтересів інших осіб, суд вважає за можливе прийняти визнання позову в частині стягнення заборгованості за отриману електроенергію.
25.05.2026 через систему “Електронний суд” до Господарського суду Чернігівської області надійшла відповідь від 25.05.2026 на відзив, зі змісту якої вбачається, що позивач не погоджується з доводами відповідача щодо безпідставності нарахувань індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми; також позивач вважає, що підстави для зменшення розміру відповідних нарахувань відсутні.
Крім того, 25.05.2026 через систему “Електронний суд” до Господарського суду Чернігівської області надійшла заява від 25.05.2026 № 927-382-26-3 позивача про проведення призначеного на 26.05.2026 підготовчого засідання за відсутності його повноважного представника через участь останнього у невідкладних слідчих діях; одночасно позивач повідомив про відсутність з його боку заперечень щодо призначення справи до розгляду по суті.
Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 01.05.2026 постановлено:
закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 11 червня 2026 р. о 09:00;
викликати для участі в судовому засіданні представника Товариства з обмеженою відповідальністю “Енера Київ” в якості позивача;
викликати для участі в судовому засіданні представника Товариства з обмеженою відповідальністю “Тиниця Агро” в якості відповідача;
встановити процесуальний строк для подання відповідачем заперечення – до 01.06.2026 включно. 
Сторони належним чином були повідомлені про дату, час та місце проведення призначеного на 11.06.2026 судового засідання, що підтверджується наявними в матеріалах справи роздрукованими з комп`ютерної програми “Діловодство спеціалізованого суду” довідками про доставку електронного листа до електронного кабінету в підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи “Електронний суд”.
В судовому засіданні 11.06.2026, на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено скорочене рішення. 
Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення повноважного представника позивача, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд ВСТАНОВИВ:
Відповідно до законів України «Про ліцензування видів господарської діяльності», «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», «Про ринок електричної енергії» Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП), видано ТОВ «ЕНЕРА КИЇВ» ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу (копія постанови НКРЕКП від 29.04.2025 № 611 додається).
Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У відповідності з ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 173-175 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).
Статтею 275 Господарського кодексу України передбачено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії". Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. Предметом договору енергопостачання є окремі види енергії з найменуванням, передбаченим нормативно-правовим актом.
Правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище визначені Законом України “Про ринок електричної енергії”. 
Учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладається, зокрема договір про постачання електричної енергії споживачу (п. 14 ч. 1 ст. 4 Закону України “Про ринок електричної енергії”).
Постановою від 14.03.2018 № 312 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг затверджено Правила роздрібного ринку електричної енергії (надалі – Правила), якими передбачається (п. 3.1.1), що постачання (продаж) електричної енергії споживачу здійснюється за договором про постачання електричної енергії споживачу обраним споживачем електропостачальником, який отримав відповідну ліцензію, за вільними цінами, крім постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги або постачальником "останньої надії".
Додатком 5 Правил визначено, що договір про постачання електричної енергії споживачу є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу (далі – Споживач) постачальником електричної енергії (далі – Постачальник) та укладається сторонами, з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, шляхом приєднання Споживача до умов цього договору.
Умови цього Договору розроблені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 № 312 (далі - ПРРЕЕ), та є однаковими для всіх споживачів.
За змістом п. 3.2.1 та 3.2.9 Правил, електропостачальники, які постачають електричну енергію споживачам на роздрібному ринку, мають самостійно розробити форму відповідного договору на основі примірного чи типового договору, який є додатком до цих Правил. Розроблені форми договорів електропостачальники мають оприлюднювати на своїх офіційних вебсайтах.
За наявності публічних комерційних пропозицій електропостачальник розміщує на своєму вебсайті та в центрах обслуговування споживачів бланк заяви-приєднання до договору постачання електричної енергії споживачу. 
19.08.2025 між ТОВ «ТИНИЦЯ АГРО» (далі - Споживач) та ТОВ «ЕНЕРА КИЇВ» (далі - Постачальник) укладено договір про постачання електричної енергії споживачу № 1000400 (далі - Договір) та підписано заяву-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії споживачу, яка є додатком № 1 до Договору (далі - Заява-приєднання).
У заяві-приєднанні зазначені вид, адресу об`єкту та ЕІС-код точки комерційного обліку, початок постачання з 01.09.2025 року. Оператором системи, з яким Споживач уклав договір про надання послуг з розподілу електричної енергії, є АТ «ЧЕРНІГІВОБЛЕНЕРГО».
Відповідно до п. 13.2 Договору цей Договір укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав Споживач, та набирає чинності з моменту погодження (акцептування) Споживачем заяви-приєднання, яка є додатком № 1 до цього Договору, та сплаченого рахунку (квитанції) Постачальника.
Згідно з розділом комерційної пропозиції (додаток № 2 до Договору) «Строк дії договору» Договір набирає чинності з дня, наступного за днем отримання ТОВ «ЕНЕРА КИІВ» заяви-приєднання Споживача до умов Договору про постачання електричної енергії споживачу, в якій вказано про обрання Комерційної пропозиції, якщо протягом трьох робочих днів Споживачу не буде повідомлено будь-яким способом про невідповідність його критеріям обраної комерційної пропозиції.
Договір діє до 31.12.2025 року, та вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за 21 календарний день до закінчення терміну дії Договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляду умов.
Пунктами 2.1, 5.1 Договору визначено, що за цим Договором Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору. Споживач розраховується з Постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною Споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком № 2 до цього Договору.
Згідно з п.п. 5.2, 5.4, 5.5 Договору спосіб визначення ціни (тарифу) електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції Постачальника. Ціна електричної енергії має зазначатися Постачальником у рахунках про оплату електричної енергії за цим Договором, у тому числі у разі її зміни. Розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць.
Відповідно до п.п. 5.6, 5.7 Договору розрахунки Споживача за цим Договором здійснюються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання (далі - спецрахунок). Оплата вважається здійсненою після того, як на спецрахунок Постачальника надійшла вся сума коштів, що підлягає сплаті за куповану електричну енергію відповідно до умов цього Договору. Спецрахунок Постачальника зазначається у платіжних документах Постачальника, у тому числі у разі його зміни.
Оплата рахунка Постачальника за цим Договором має бути здійснена Споживачем у строк, визначений у рахунку, який не може бути меншим 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання його Споживачем, або протягом 5 (п`яти) робочих днів від дати, зазначеної у комерційній пропозиції, щодо оплати рахунку, оформленого Споживачем.
Згідно з розділом «Термін (строк) виставлення рахунку за спожиту електричну енергію та термін (строк) його оплати» Комерційної пропозиції (додаток № 2 до Договору) оплата рахунку Постачальника за Договором має бути здійснена Споживачем у строки, визначені в рахунку, але не більше 5 робочих днів від дати його отримання Споживачем.
Згідно з пп. 1 п. 6.2 Договору Споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього Договору.
Відповідно до п.п. 4.1, 4.3 р. IV Правил розрахунки за електричну енергію та послуги, що надаються на роздрібному ринку, між учасниками цього ринку здійснюються у грошовій формі відповідно до укладених договорів. Дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. На підставі отриманих даних відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг.
На підставі отриманих даних, відповідно до умов Договору та п. 4.3 Правил Постачальник склав акти прийняття-передавання товарної продукції - активної електричної енергії за жовтень-грудень 2025 року, січень 2026 року, а саме:
акт від 31.10.2025 № 1000400-2510-1 - 80546 кВт*год. на суму 698 669,60 грн (за жовтень 2025 року);
акт від 30.11.2025 № 1000400-2511-1 - 5126 кВт*год. на суму 44 880,65 грн (за листопад 2025 року);
акт від 31.12.2025 № 1000400-2512-1 - 2957 кВт*год. на суму 25 847,26 грн (за грудень 2025 року);
акт від 31.01.2026 № 1000400-2601-1 - 390 кВт*год. на суму 3 202,38 грн (за січень 2026 року).
Згідно з пунктами 4.12 - 4.14 р. IV Правил розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Рахунок за спожиту електричну енергію оплачується: протягом 5 робочих днів від дня отримання рахунка непобутовим споживачем; протягом 10 робочих днів від дня отримання рахунка побутовим споживачем; в інший термін, передбачений договором, але не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду.
Для здійснення розрахунків за фактично спожиту електричну енергію електропостачальник має сформувати та виставити споживачу платіжний документ у паперовій або електронній формі (у випадку згоди споживача на отримання електронного платіжного документа), на підставі даних комерційного обліку, отриманих у порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку.
Щодо обсягів поставленої електричної енергії визначено, що відповідно до п.п. 8.6.1, 8.6.7, 8.6.8 р. VШ та п. 9.14.1 р. ІХ Кодексу комерційного обліку зчитування показів з лічильників, встановлених у споживачів, може здійснюватися споживачем, а також оператором системи або ППКО (у ролі ОЗД) відповідно до цього Кодексу та умов договору. Зчитування показів (збір даних) з лічильників у непобутових та колективних побутових споживачів у разі відсутності можливості їх автоматизованого дистанційного зчитування провадиться споживачем щомісяця на перше число місяця, наступного за розрахунковим. При обладнанні вузлів обліку засобами дистанційної передачі даних інформація про покази лічильників за розрахунковий місяць формується відповідним ППКО через канали дистанційного зв`язку. Непобутові та колективні побутові споживачі зобов`язані протягом трьох календарних днів після закінчення розрахункового місяця надати оператору системи звіт про покази лічильників за розрахунковий місяць. АКО має передавати АР та учасникам ринку сертифіковані дані комерційного обліку в обсязі, необхідному та достатньому для проведення ними розрахунків та виставлення рахунків своїм контрагентам.
Додатком 2 до договору №1000400 від 19.08.2025 про постачання електричної енергії споживачу від 19.08.2025 Комерційна пропозиція визначено Ціна на електричну енергію, у тому числі диференційовані ціни та критерії диференціації. При розрахунку фактичної ціни (тариф) купованої Споживачем електроенергії у розрахунковому періоді, яка зазначається в акті-купівлі продажу електроенергії, розраховується (визначається) Постачальником за формулою:
Цфакт = (Цзак/Wм)*Ппост + Тосп де:
Цзак - фактичні витрати Постачальника на купівлю обсягів електроенергії для Споживача на різних сегментах ринку, без урахування ПДВ. Сторони узгодили, що складова Цзак є розрахунковою, не залежить від волі Постачальника, не вважається зміною ціни і не потребує зобов`язань з боку Постачальника щомісячно повідомляти про її зміну;
Wм - фактичний обсяг споживання споживача у розрахунковому місяці.
Ппост - коефіцієнт Постачальника. 
Для цієї комерційної пропозиції Ппост = 1,028.
Тосп = ціна послуг Оператора системи передачі (затверджується постановою НКРЕКП).
Оплата електричної енергії на розрахунковий період здійснюється за прогнозованою ціною (тарифом) Ц за 1кВт*год Постачальника, яка визначається за формулою:
Ц= ЦрОР + Тосп, де:
ЦрОР - прогнозована ціна на електричну енергію на розрахунковий період. ЦрОР визначається, як середньозважена ціна на ринку «на добу наперед» (з сайту «Оператора ринку» https://www.oree.com.ua), яка сформувалась за 15 днів місяця, що передує розрахунковому, без урахування ПДВ.
Якщо, в першій декаді розрахункового місяця, ціна на електричну енергію більша від прогнозованої ціни в авансовому рахунку, виставленому Споживачу на розрахунковий місяць, Постачальник залишає за собою право виставити додатковий авансовий рахунок на різницю між ціною, яка склалась в розрахунковому періоді (Црозрах) та прогнозованою ціною в авансовому рахунку (ЦрОР), визначається за формулою: Црізниця = (Црозрах-ЦрОР).
Відповідно до умов Комерційної пропозиції (Додаток 2 до договору №1000400 від 19.08.2025) визначено спосіб оплати. Так, Оплата електричної енергії здійснюється споживачем у формі 100% попередньої оплати заявлених Споживачем обсягів споживання на розрахунковий період з остаточним розрахунком, що проводиться за фактично відпущену електричну енергію згідно з даними комерційного обліку. Попередня оплата здійснюється до 24 числа місяця, що передує розрахунковому у розмірі, який визначається за наступною формулою: О=Wзаяв*Ц, де Wзаяв - заявлені споживачем обсяги споживання на розрахунковий період, Ц - прогнозована ціна (тариф), механізм визначення якої вказаний у розділі «Ціна» цієї комерційної пропозиції. Оплата здійснюється на поточний рахунок із спеціальним режимом постачальника, зазначений у договорі або розрахункових документах. Сума переплати/недоплати споживача, яка виникла внаслідок різниці між Ц та Цфакт, визначається після завершення розрахункового періоду. Сума переплати споживача, за вибором споживача, може бути зарахована в якості оплати наступного розрахункового періоду, або повертається постачальником на розрахунковий рахунок споживача. Сума недоплати споживача підлягає безумовній оплаті споживачем не пізніше 5 робочих днів з дня отримання рахунку. У випадку зміни ціни на електричну енергію за розрахунковий період, у тому числі внаслідок зміни регульованих складових ціни (тарифів на послуги з передачі та/або змін у нормативно-правових актах щодо формування цієї ціни, постачальник проводить перерахунок попередньої оплати та надає споживачу коригуючий платіжний документ.
Споживач до 5 числа (включно) місяця, що передує розрахунковому, надає Постачальнику інформацію на наступний розрахунковий місяць (прогнозний графік) про замовлене місячне (по годинах) споживання електричної енергії в цілому по Споживачу та з розбивкою по площадкам вимірювання, обсяг споживання електроенергії по яких визначається Оператором системи за допомогою щодобового автоматизованого дистанційного зчитування облікованих даних лічильників (погодинного або меншого періоду інтеграції) та площадках, на яких не встановлено АСКОЕ.
Можливість коригування заявлених обсягів електричної енергії у місяці постачання за 1 день до необхідної дати.
Термін (строк) виставлення рахунку за спожиту електричну енергію та термін (строк) його оплати. Рахунок надається споживачу не пізніше десятого робочого дня місяця, наступного за розрахунковим. Оплата рахунку Постачальника за Договором має бути здійснена Споживачем у строки, визначені в рахунку, але не більше 5 робочих днів від дати його отримання Споживачем.
На виконання умов договору та п. 4.13 Правил, для здійснення розрахунків за фактично спожиту електричну енергію Постачальник сформував та виставив Споживачу платіжні документи (рахунки з оплати за активну електричну енергію) у паперовій формі за жовтень-грудень 2025 року, січень 2026 року на підставі даних комерційного обліку - АТ «ЧЕРНІГІВОБЛЕНЕРГО» (лист АТ «ЧЕРНІГІВОБЛЕНЕРГО» від 12.02.2026 №24/2381/01-14, лист №24/3803/01-14 від 13.03.2026 щодо обсягів розподіленої електричної енергії), а саме:
рахунок від 31.10.2025 № 1000400-2510-1 за жовтень 2025 року - 80546 кВт*год. на суму 698 669,60 грн. Рахунок отримано 10.11.2025, термін оплати до 17.11.2025.
рахунок від 30.11.2025 № 1000400-2511-1 за листопад 2025 року - 5126 кВт*год. на суму 44 880,65 грн. Рахунок отримано 09.12.2025, термін оплати до 16.12.2025.
рахунок від 31.12.2025 № 1000400-2512-1 за грудень 2025 року - 2957 кВт*год. на суму 25 847,26 грн. Рахунок отримано 08.01.2026, термін оплати до 15.01.2026.
рахунок від 31.01.2026 № 1000400-2601-1 за січень 2026 року - 390 кВт*год. на суму 3 202,38 грн. Рахунок отримано 09.02.2026, термін оплати до 16.02.2026.
Зазначені Акти та рахунки на сплату за активну електричну енергію були вручені Споживачу що підтверджується Підписом уповноваженої особи та печаткою підприємства.
Таким чином, ТОВ «ЕНЕРА КИЇВ» поставило Споживачу за період з 01.10.2025 по 31.01.2026 електричну енергію у кількості 89019 кВт*год. на суму 772 599,89 грн.
Відповідачем не виконано зобов`язання по сплаті за активну електричну енергію відповідно до Договору №1000400 від 19.08.2025.
Між ТОВ «ЕНЕРА КИЇВ» та Відповідачем підписано акт звірки взаєморозрахунків за період 01.07.2025 по 12.03.2026, яким сторони відобразили стан взаєморозрахунків та яким Відповідач визнав та підтвердив заборгованість згідно актів прийняття-передавання № 1000400-2510-1 від 31.10.2025, №1000400-2511-1 від 30.11.2025, №1000400-2512-1 від 31.12.2025, № 1000400-2601-1 від 31.01.2026 в розмірі 772 599,89 грн шляхом підписання акту звіряння розрахунків без зауважень. 
Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України). 
Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як зазначалося вище, позивач належним чином виконав свої зобов`язання шляхом поставки електричної енергії.
Відповідач взяті на себе договірні зобов`язання щодо проведення своєчасного та в повному обсязі розрахунку за поставлену електричну енергію не виконав, у зв`язку з чим має заборгованість в сумі 772 599,89 грн, що підтверджується матеріалами справи та визнається відповідачем.
За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості є обґрунтованими і підлягають задоволенню в сумі 772 599,89 грн.
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, у тому числі сплата неустойки (штрафу, пені) та відшкодування збитків. Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.
Позивач просить стягнути з відповідача 27 430,36 грн нарахованого на суму боргу індексу інфляції за період з 01.12.2025 по 31.03.2026 та 9 713,44 грн три процентів річних за період з 18.11.2025 по 23.04.2026.
Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Оскільки сторони не встановлювали в договорі іншого розміру процентів річних, то у цій справі до спірних правовідносин щодо нарахування процентів річних на заборгованість слід застосовувати положення частини другої статті 625 Цивільного кодексу України.
За змістом вищенаведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Такі висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), від 07 лютого 2024 року у справі № 910/3831/22 (провадження № 12-45гс23).
Інфляційні втрати та проценти річних є спеціальним видом цивільно-правової відповідальності за прострочення грошового зобов`язання і входять до складу такого зобов`язання (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18).
Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.
Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.
З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19) дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду зазначає, що у справі № 902/417/18 зроблено загальний висновок про можливість суду за певних умов зменшити розмір процентів річних, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, тоді як підстави для такого зменшення процентів річних суд повинен установлювати в кожному конкретному випадку.
Законодавство не містить переліку підстав для зменшення процентів річних. Такими підставами можуть бути, зокрема, дії боржника, спрямовані на належне виконання зобов`язання, ступінь вини боржника, міра виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, інші інтереси сторін, дії чи бездіяльність кредитора, очевидна неспівмірність заявленої суми процентів річних порівняно із сумою боргу, а також інші підстави, підтверджені конкретними обставинами справи.
Заявляти про наявність підстав для зменшення процентів річних та доводити, що вони підтверджуються конкретними обставинами справи, має саме боржник, а суд з огляду на наявні в матеріалах справи докази має надати оцінку обґрунтованості таких доводів та вирішити питання про можливість зменшення процентів річних.
Також при вирішенні питання про зменшення процентів річних суд має враховувати принципи розумності, справедливості, пропорційності та дотримуватись балансу між інтересами боржника і кредитора.
До того ж у постанові від 05 червня 2024 року у справі № 910/14524/22 (провадження № 12-4гс24) Велика Палата Верховного Суду зазначала, що зменшення судом заявлених до стягнення штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, є правом, а не обов`язком суду і може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи та наданих учасниками справи доказів.
З огляду на зазначені правові висновки Верховного Суду та висновки Великої Палати Верховного Суду, враховуючи правову природу процентів річних як визначеної законом плати боржника за користування грошовими коштами кредитора, їх розмір може бути зменшено.
При цьому суд при визначенні розміру, до якого можна зменшити проценти річних, обмежений нормою частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, яка визначає, що боржник має сплатити кредитору три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) від простроченої суми.
Отже, саме три проценти річних є законодавчо встановленим розміром процентів річних, які боржник повинен сплатити у разі неналежного виконання грошового зобов`язання. Три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником. Тому зменшення судом процентів річних можливе лише до такого розміру, тобто не менше ніж три проценти річних.
Відтак розмір процентів річних, який становить законодавчо встановлений розмір трьох процентів річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), не підлягає зменшенню судом.
Інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (Методологічні положення щодо організації статистичного спостереження за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519).
Інфляційні втрати є наслідком інфляційних процесів в економіці, вони об`єктивно виникають унаслідок знецінення грошових коштів, а їх стягнення є компенсацією за понесені втрати.
Компенсація кредитору інфляційних втрат згідно з положеннями частини другої статті 625 Цивільного кодексу України є мінімальною гарантією захисту його інтересів, яка забезпечує збереження цінності грошових коштів протягом прострочення оплати боржником відповідних товарів, робіт чи послуг.
Інфляційні втрати не є штрафними санкціями чи платою боржника за користування коштами кредитора, вони, як уже зазначалося, входять до складу грошового зобов`язання і є способом захисту майнового права та інтересу. Тому, на відміну від процентів річних, суд не може зменшити розмір інфляційних втрат.
Верховний Суд у своїй практиці послідовно дотримується правової позиції щодо неможливості зменшення розміру інфляційних втрат - висновки про це викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05 жовтня 2023 року у справі № 904/4334/22, від 24 січня 2024 року у справі № 917/991/22, від 01 жовтня 2024 року у справі № 910/18091/23 та від 05 листопада 2024 року у справі № 902/43/24, а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі № 712/4975/22.
Отже суд не може зменшити визначений Цивільним кодексом України мінімальний розмір трьох процентів річних та інфляційні нарахування. Вказана позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2025 року у справі № 903/602/24
Враховуючи зазначене, клопотання відповідача про зменшення розміру 3% річних та інфляційних задоволенню не підлягає.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення інфляційних та 3% річних обґрунтовані і підлягають задоволенню повністю, в частині стягнення інфляційних в сумі 27 430,36 грн, в частині стягнення 3% річних в сумі 9 713,44 грн.
За приписами частин 1 та 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. 
Оскільки відповідач у порушення ст. 525, 526, 527, 530 Цивільного кодексу України взятих на себе зобов`язань не виконав та не оплатив отриману електроенергію, суд доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 772 599,89 грн заборгованості, 9 713,44 грн 3% річних та 27 430,36 грн інфляційних є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.
За правилами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
При зверненні до суду з позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 9 716,93 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №1418 від 24.04.2026. 
Відповідно до ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, підлягає поверненню позивачу з державного бюджету.
Отже, частина перша статті Господарського процесуального кодексу ГПК України встановлює спеціальні правили, які стосуються певних окремих випадків розподілу судового збору, зокрема, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті.
Такі положення статті 130 ГПК України кореспондуються зі частиною третьою статті 7 Закону України «Про судовий збір», де, зокрема відзначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 237 Господарського процесуального кодексу України до питань, що суд вирішує при ухваленні судового рішення належать, зокрема питання розподілу судових витрат. 
Отже, системний аналіз положень частини першої статті 130, частини першої статті 129, пункту 5 частини першої статті 237 ГПК України та частини третьої статті 7 Закону України "Про судовий збір" дає підстави для висновку, що у разі, зокрема визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу із державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову.
При цьому, суд відзначає, що з аналізу цих норм убачається, що відсутня умова повернення позивачу із державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову, саме за заявою чи клопотанням учасника справи: як-то позивача чи відповідача (аналогічна позиція Верховного Суду міститься у постанові від 30.01.2025 у справі № 910/1157/24). 
Отже, у зв`язку з визнанням позову Відповідачем до початку розгляду справи по суті, підлягає поверненню Позивачу 4 858,46 грн судового збору з державного бюджету.
Враховуючи зазначене, з Відповідача підлягає стягненню на користь позивача 4 858,46 грн судового збору.
Керуючись 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд
ВИРІШИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю “Енера Київ” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Тиниця Агро” про стягнення 809 743,69 грн задовольнити повністю.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Тиниця Агро” (код 33233246, 16560, с. Тиниця Ніжинського району Чернігівської області, вул. Першотравнева, 69) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Енера Київ” (код 45907568, 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 55-Г, поверх 5) 772 599,89 грн заборгованості, 9 713,44 грн три відсотки річних, 27 430,36 грн інфляційних, 4 858,47 грн судового збору.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили. 
Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю “Енера Київ” (код 45907568, 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 55-Г, поверх 5) з Державного бюджету України (Отримувач: ГУК у Черніг.обл/тг мЧернігів/22030101, код 37972475, рахунок UA098999980313121206083025739, Банк отримувача: Казначейство України) 4 858,46 грн судового збору, сплаченого згідно з платіжною інструкцією № 1418 від 24.04.2026. 
Дане рішення в частині повернення судового збору передати для виконання Відділу правової роботи та узагальнення судової практики Господарського суду Чернігівської області.
Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.
Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строк, встановлений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 
Повний текст рішення складено та підписано 22.06.2026.

Суддя   А.С. Сидоренко