ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"29" червня 2026 р. Справа№ 910/758/26

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Шаратова Ю.А.
суддів: Бестаченко О.Л. 
Скрипки І.М. 

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СТРІМЗ КЕПІТАЛ"
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.03.2026 (повний текст складено 02.03.2026)
у справі № 910/758/26 (суддя Кирилюк Т.Ю.) 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Стрімз Кепітал"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будінвест-ДК" 
про стягнення 269 252 170,00 грн

в с т а н о в и в :
Історія справи.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Стрімз Кепітал" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будінвест-ДК" про стягнення 269 252 170,00 грн.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.02.2026 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Стрімз Кепітал" у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору; позовну заяву залишено без руху; встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали; встановлено позивачу спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до Господарського суду міста Києва доказів сплати судового збору у розмірі 931 840,00 грн.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2026 повернуто позовну заяву з доданими до неї документами Товариству з обмеженою відповідальністю "Стрімз Кепітал".
Повертаючи позовну заяву разом із додатками, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем фактично не усунуто зазначені в ухвалі Господарського суду міста Києва від 16.02.2026 недоліки, а повторно наведено доводи щодо необхідності відстрочення сплати судового збору та висловлено незгоду з правовою оцінкою суду, викладеною в ухвалі про залишення позовної заяви без руху.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погодившись із вищевказаною ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю «СТРІМЗ КЕПІТАЛ» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою. У поданій апеляційній скарзі скаржник просить:
- скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.03.2026 у справі №910/758/26;
- матеріали справи № 910/758/26 направити до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду та відкриття провадження по справі.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що:
- позивач із посиланням рішення ЄСПЛ у справі «Гофман проти Німеччини» (Hoffmann v. Germany), винесене 11 жовтня 2001 року (заява № 34045/96), у справі «Шишков проти Росії» (Shishkov v. Russia), винесене рішення 20 лютого 2014 року (заява № 26746/05) зазначає, що ухвала суду першої інстанції є надмірним формалізмом, що унеможливлює доступ його до правосуддя та виконання договору відповідачем щодо повернення заборгованості;
- ухвала суду першої інстанції не містить правової оцінки тих обставин (аргументів), які викладені позивачем у клопотанні про відстрочення сплати судового збору;
- судом першої інстанції не враховано висновок, викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 686/114/16-ц, згідно із яким оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища;
- позивачем надано до суду першої інстанції докази наявності неплатоспроможності.

Позиція ТОВ «БУДІНВЕСТ-ДК» щодо апеляційної скарги.
У письмових поясненнях на апеляційну скаргу відповідач, погоджуючись з мотивами оскаржуваної ухвали, просив останню залишити без змін, а у задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі.
Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, відповідач, серед іншого, зазначав, що:
- позивач звернувся до господарського суду міста Києва із позовом про стягнення 269 252 170,00 грн у зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо повернення грошових коштів за Договором про надання поворотної фінансової допомоги №СК-2020-1фп від 09.10.2020. Отже, предметом справи, що розглядається, є не захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю, а стягнення коштів, а отже, відповідний предмет спору не входить до переліку категорій справ, визначених п. 3 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», з якими діюче законодавство пов`язує можливість відстрочити сплату судового збору;
- в матеріалах справи відсутні докази того, що ТОВ «СТРІМЗ КЕПІТАЛ» перебуває в одній із процедур, визначених п. 4 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір»;
- враховуючи відмову в задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору та відсутність платіжного документа про сплату судового збору, судом першої інстанції з дотриманням положень ст. 174 ГПК України було залишено без руху позовну заяву ТОВ «СТРІМЗ КЕПІТАЛ» та надано Позивачу строк для усунення недоліків шляхом надання суду доказів сплати судового збору.

Рух справи, заяви, клопотання, інші процесуальні дії в суді апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «СТРІМЗ КЕПІТАЛ» зареєстрована судом 13.03.2026 за вх. № 09.1.04.1/1594/26.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.03.2026 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Шаратов Ю.А., судді Бестаченко О.Л., Скрипка І.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2026 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/758/26.
Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «СТРІМЗ КЕПІТАЛ» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.03.2026 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи № 910/758/26.
26.03.2026 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшла справа № 910/758/26.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «СТРІМЗ КЕПІТАЛ» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.03.2026 у справі № 910/758/26.
Постановлено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «СТРІМЗ КЕПІТАЛ» від 02.03.2026 у справі № 910/758/26 здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
30.04.2026 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли додаткові пояснення ТОВ «СТРІМЗ КЕПІТАЛ» у справі від 29.04.2026 (вх. № 09.1-13/10288/26).
19.06.2026 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли письмові пояснення ТОВ «БУДІНВЕСТ-ДК» щодо апеляційної скарги (вх. № 09.1-13/15122/26).

Джерела права. Позиція суду апеляційної інстанції.
Відповідно до частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до норм ст. 8 Закону України "Про судовий збір" в чинній редакції враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, за таких умов:
1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу за попередній календарний рік фізичної особи, яка подає позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу; або
2) особами, які подають позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу, є:
а) військовослужбовці;
б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;
в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю;
г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;
ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або
3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю; або
4) заявником (позивачем) у межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) є юридична або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, яка перебуває у судових процедурах розпорядження майном, санації або реструктуризації боргів, за клопотанням арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією) або боржника.
Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
При визначенні майнового стану особи для цілей цієї статті суд може враховувати інформацію про розмір доходів за попередній календарний рік, перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, наявність у власності нерухомого, рухомого майна та/або іншого цінного майна, а також інші обставини, які мають значення для оцінки майнового стану особи.
Аналіз наведених положень статті 8 Закону України "Про судовий збір" дає підстави для висновку про те, що визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини можуть бути підставою для (1) відстрочення (за умов, передбачених статтею 8 Закону України "Про судовий збір") або (2) розстрочення сплати судового збору, (3) зменшення його розміру чи (4) звільнення сторони від сплати такого.
При цьому особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження підстав для звільнення або відстрочення / розстрочення / зменшення сплати судового збору.
Необхідно зазначити, що звільнення від сплати судового збору, відстрочення, розстрочення його сплати або зменшення його розміру з підстав, передбачених ст. 8 Закону України "Про судовий збір", є прерогативою суду, який вирішує питання відкриття провадження (прийняття заяви, скарги тощо).
Зазначені норми є диспозитивними і встановлюють не обов`язок, а повноваження суду на власний розсуд (за наявності передбачених законом умов) звільнити особу від сплати судового збору, відстрочити, розстрочити його сплату або зменшити його розмір.
Тобто право звільнення від сплати судового збору (виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності) перебуває у межах дискреції суду (судового розсуду), а не є його обов`язком, що випливає з вимог ГПК України та Закону України "Про судовий збір".
В той же час необхідно враховувати те, що судові процедури повинні бути справедливими, особа не може бути безпідставно позбавлена права на судовий розгляд, оскільки це буде порушенням права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у судових справах (такий висновок, викладено у постанові Верховного Суду від 08.03.2024 у справі №910/14313/23).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.11.2023 у справі № 906/308/20 зазначено, що: "сума зборів, призначена у світлі конкретних обставин цієї справи, включаючи спроможність заявника її сплатити та стадію, на якій перебував розгляд справи на той момент, коли обмеження було накладено, є важливими чинниками при визначенні того, скористалася ця особа своїм правом доступу до суду чи ні, та чи мала розгляд судом. Враховуючи ці чинники, далі Суд має визначити, чи становила вимога сплати збору, зокрема за обставин цієї конкретної справи, обмеження, яке завдало шкоди самій суті права заявника на доступ до суду. Отже, судовий збір сам по собі не обмежує право особи на справедливий суд, однак при цьому такий збір повинен встановлюватись з урахуванням спроможності заявника його сплатити та стадії, на якій перебував розгляд справи на той момент, коли обмеження було накладено".
Отже, суд може відстрочити, розстрочити або звільнити заявника від сплати судового збору з урахуванням вимог, передбачених законодавством, та з урахуванням майнового стану скаржника, який оцінюється судом на підставі наданих доказів.
При цьому, ГПК України покладає на суд обов`язок розглянути заявлені сторонами клопотання та з врахуванням кожного окремого випадку навести мотиви щодо їх задоволення чи відмови у їх задоволенні відповідно до норм чинного законодавства.
Визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану. Доказами рівня майнового стану можуть бути документи, які підтверджують скрутний майновий стан особи, що, відповідно, унеможливлює сплату нею судових витрат. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини можуть бути підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати (аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 20.02.2020 у справі № 420/1582/19, від 17.09.2020 у справі № 460/3138/19 тощо).
Питання перевірки реальної спроможності заявника сплатити судовий збір набуває особливої актуальності та має детально перевірятися судами у випадку, якщо заявники ставлять питання про звільнення, зменшення та/чи розстрочення/ відстрочення сплати судового збору. За наявності таких питань суди повинні вказувати, які конкретно докази заявник має надати на підтвердження факту свого незадовільного майнового стану, у разі якщо наданих доказів недостатньо або вони не є належними.
Таким чином, звільнення від сплати судового збору є правом суду, а відповідна заява сторони розглядається виходячи із визначених нею обставин, що унеможливлюють сплату судового збору на момент звернення до господарського суду, зокрема, з апеляційною скаргою, та підтвердження цих обставин належними та достатніми доказами.
Колегія суддів зазначає, що за приписами статті 7 ГПК України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин.
Суд звертає увагу на пункт 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.01.2026 у справі № 925/1293/19, де зазначено: "Велика Палата Верховного Суду наголошує, що висновок судів про неможливість застосування статті 8 Закону №3674-VI до юридичних осіб без додаткового аналізу обставин конкретної справи - за висновками ЄСПЛ не відповідає вимогам Конвенції, оскільки пропорційність обмеження доступу до суду має оцінюватися індивідуально з урахуванням фактичної можливості сплатити збір та наслідків відмови у такому доступі для права на судовий захист".
Зі статті 8 Закону України "Про судовий збір" вбачається, що:
1) законодавець, застосував конструкцію "суд, враховуючи майновий стан сторони, може…", тим самим визначивши, що питання, зокрема, щодо звільнення, зменшення, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення, розстрочення;
2) умови застосування диференційовані за суб`єктним та предметним застосуванням.
Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану (рішення ЄСПЛ у справі "Княт проти Польщі" (Kniat v. Poland) від 26.07.2005, пункт 44; рішення ЄСПЛ у справі "Єдамскі та Єдамска проти Польщі" (Jedamski and Jedamska v. Poland) від 26.07.2005, пункти 63, 64).
Колегія суддів зауважує, що "право на суд" не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, включно з фінансовими. Так, інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовуватися накладенням фінансових обмежень на доступ особи до суду. Вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права на доступ до суду, яке саме собою є таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі "Креуз проти Польщі").
Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі "Креуз проти Польщі" ("Kreuz v. Poland") від 19 червня 2001 року, пункт 59).
До предмету доказування у цій справі, під час розгляду питання про відстрочення сплати судового збору, відноситься встановлення майнового стану позивача, зокрема, обставин наявності у позивача реального доходу, рухомого чи нерухомого майна, коштів та цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану.
При визначенні майнового стану особи, суд може враховувати інформацію про розмір доходів за попередній календарний рік, наявність у власності нерухомого, рухомого майна та/або іншого цінного майна, а також інші обставини, які мають значення для такої оцінки. 
Як на підставу для звільнення від сплати судового збору в суді першої інстанції позивач посилався на те, що наразі у нього відсутня можливість сплатити судовий збір у відповідному розмірі, який є додатковим фінансовим тягарем для товариства, яке не отримує жодного доходу та немає коштів для його сплати.
Позивач зазначав, що на підставі ухвали Печерського районного суду міста Києва від 30.10.2024 у справі № 757/49633/24-к накладено у кримінальному провадженні № 42022000000000719 арешт на грошові кошти, що знаходяться на банківських рахунках юридичних осіб, у тому числі на рахунок ТОВ «СТРІМЗ КЕПІТАЛ», відкритий в АБ «Південний» ( НОМЕР_1 ), шляхом заборони видаткових операцій, за виключенням операцій зі сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), а також виплат заробітної плати. Також позивач надавав виписку по рахунку, відкритому в АБ «Південний» за період з 01.01.2025 по 12.12.2025, рахунок № IBAN НОМЕР_1 .
На підтвердження вищевказаного позивачем надано суду першої інстанції ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 30.10.2024 у справі № 757/49663/24-к та виписку по рахунку ТОВ «СТРІМЗ КЕПІТАЛ».
Додані до апеляційної скарги документи не підтверджують наявність об`єктивних перешкод для сплати судового збору та не можуть вважатися належними доказами на підтвердження підстав для звільнення від його сплати.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, згідно із яким виписка по рахунку позивача № НОМЕР_1 у Акціонерному Банку «Південний» за період 01.01.2025 по 12.12.2025 не може бути визнана належним та достатнім доказом фактичної неспроможності юридичної особи виконати обов`язок зі сплати судового збору, оскільки вона відображає лише стан одного окремого рахунку у конкретній банківській установі та за обмежений період часу. 
Поряд з цим, відомостей про наявність або відсутність у позивача інших банківських рахунків, у тому числі відкритих в інших фінансових установах, зазначений документ не містить. А позивачем не надано доказів на підтвердження цих обставин.
Так само, накладення Печерським районним судом міста Києва 30.10.2024 у межах справи №757/49663/24-кі арешту на грошові кошти позивача, які знаходяться на одному визначеному ухвалою суду банківському рахунку, відкритому у Акціонерному Банку «Південний», не є належним та допустимим доказом арешту всіх можливих рахунків позивача.
Доказами рівня майнового стану можуть бути документи, які підтверджують скрутний майновий стан особи, що, відповідно, унеможливлює сплату нею судових витрат. Аналіз цих доказів надає можливість визначити максимальну кількість параметрів, що дозволяють отримати об`єктивно точну картину стану підприємства щодо його активу та пасиву, прибутку та збитку, розрахунку кредитором чи дебітором.
Для проведення якісного аналізу необхідна достовірна фінансова та податкова звітність компанії: Баланс (Звіт про фінансовий стан): відображає активи (що компанія має) та пасиви (за рахунок чого вони сформовані). Звіт про фінансові результати: показує доходи, витрати та підсумковий прибуток чи збиток за період. Звіт про рух грошових коштів: деталізує реальні потоки грошей (операційні, інвестиційні, фінансові).
Фінансовий стан підприємства на конкретну звітну дату характеризує ступінь його забезпеченості необхідними фінансовими ресурсами для здійснення господарської діяльності, раціональність їх розміщення та ефективність використання. Задовільний фінансовий стан підприємства впродовж тривалого часу (трьох-п`яти років) засвідчує про фінансову стабільність суб`єкта господарювання на ринку товарів і послуг.
Інформаційною базою для аналізу є фінансова звітність за період, що аналізується, зокрема, баланси і звіти про фінансові результати за базовий, минулий(лі) і звітний періоди.
Відповідно до частини першої статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України" 16.07.1999 № 996-XIV метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства.
Згідно із частиною першою статті 11 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України" 16.07.1999 № 996-XIV підприємства зобов`язані складати фінансову звітність на підставі даних бухгалтерського обліку.
Фінансова звітність підписується керівником (власником) підприємства або уповноваженою особою у визначеному законодавством порядку та бухгалтером або особою, яка забезпечує ведення бухгалтерського обліку підприємства. У разі якщо бухгалтерський облік підприємства ведеться підприємством, що провадить діяльність у сфері бухгалтерського обліку та/або аудиторської діяльності, фінансову звітність підписують керівник підприємства або уповноважена особа, а також керівник підприємства, що провадить діяльність у сфері бухгалтерського обліку та/або аудиторської діяльності, або уповноважена ним особа. При цьому відповідальність підприємства, що провадить діяльність у сфері бухгалтерського обліку та/або аудиторської діяльності, визначається законом та договором про надання бухгалтерських послуг.
Фінансову звітність підприємства, що становить суспільний інтерес, підписують керівник або уповноважена особа у визначеному законодавством порядку та головний бухгалтер. Фінансова звітність недержавних пенсійних фондів та інститутів спільного інвестування підписується у порядку, передбаченому законодавством.
Відповідальність за своєчасне та у повному обсязі подання та оприлюднення фінансової звітності несе уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством, або власник відповідно до законодавства та установчих документів.
ТОВ «СТРІМЗ КЕПІТАЛ» не було надано суду першої інстанції жодної фінансової звітності товариства, на підставі якої можна було б дійти висновку про наявність підстав для відстрочення від сплати судового збору за подання позовної заяви. 
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Стрімз Кепітал" підлягала поверненню заявнику у зв`язку із неусуненням недоліків позовної заяви встановлених ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.02.2026 у цій справі, а саме несплатою судового збору.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Як зазначено у пункті 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Хоча п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).
Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на наведене вище, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції було повно та всебічно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку, а ухвала Господарського суду Київської області від 12.03.2026 у справі № 911/470/26 відповідає нормам процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для її скасування чи зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається. А тому у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Розподіл судових витрат
У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за її подання та розгляд покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 74, 129, 269, 270, 276, 277, 281 - 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СТРІМЗ КЕПІТАЛ" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.03.2026 у справі № 910/758/26 - залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.03.2026 у справі № 910/758/26 - залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника. 
4. Справу (матеріали оскарження) повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені статтями 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 29.06.2026. 

Головуючий суддя Ю.А. Шаратов 

Судді О.Л. Бестаченко

І.М. Скрипка