Справа № 343/954/25 
Провадження № 33/4808/280/26 
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Лицур І. М. 
Суддя-доповідач Васильєв 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2026 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., 
за участю захисника адвоката Воробця Р.М. 
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 адвоката Івашківа В.М. на постанову Долинського районного суду Івано-Франківської області від 09 березня 2026 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительку АДРЕСА_1 ,
визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та призначено стягнення у вигляді штрафу у розмірі тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто 665 гривень 60 копійок судового збору,-

в с т а н о в и в:

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 керувала транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.
Правопорушення вчинено за наступних обставин. 
15 травня 2025 року о 16:54 год. в с.Гошів по вул. Шевченка Долинської ТГ Калуського району Івано-Франківської області ОСОБА_1 керувала транспортним засобом марки «Opel Vectra», державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння проводився зі згоди водія у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням приладу «Alcotest Drager 6810», результат тесту огляду № 13477 позитивний – 1,53 %о. Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги п. 2.9 а) ПДР України.
Не погодившись із постановою суду першої інстанції, захисник адвокат Івашків В.М. просить скасувати постанову Долинського районного суду від 09.03.2026 року та винести нову постанову, якою закрити провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях події та складу адміністративного правопорушення.
Вказує, що з даною постановою не погоджується у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, а також через порушення норм матеріального і процесуального права допущеного як працівниками поліції при складанні протоколу, так і судом першої інстанції при розгляді справи по суті.
Зазначає. що суд першої інстанції безпідставно вважає, що докази винуватості ОСОБА_1 отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами, відповідно, відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності, що є помилковим.
Стверджує, що ОСОБА_1 вину у вчиненні правопорушення не визнає, вказує, що вона не керувала автомобілем у стані алкогольного сп`яніння та не погоджувалася із результатом приладу Алкотестер.
Зазначає, що у працівників поліції було упереджене ставлення до ОСОБА_1 , оскільки під час перевірки документів було встановлено, що щодо останньої уже було складено протокол за ч.1 ст. 130 КУпАП, однак постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 24.11.2023 року справу про адміністративне правопорушення закрито у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.
Вважає, що працівниками поліції при огляді на стан сп`яніння на місці зупинки міг бути використаний драгер, що не перебував на балансі поліції та показував перевищений результат допустимої норми, оскільки про такі випадки відомо із засобів масової інформації.
Вказує, що із відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово намагалася пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер, однак той не спрацьовував і не показав результату. Після того працівники поліції почали складати на неї протокол за відмову пройти освідчення на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. Працівник поліції пішов до машини і взяв інший прилад, який був заряджений та який і показав стан її сп`яніння.
ОСОБА_1 вважає, що її було автомобіль під її керуванням було незаконно зупинено, їй було не названо причину зупинки та безпідставно запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння, не назвавши наявних у неї ознак сп`яніння. 
Вважає, що прилад Драгер за допомогою якого було проведено огляд не є сертифікованим, а документи долучені до матеріалів справи не є належними доказами його справності. З огляду на це, докази перебування ОСОБА_1 у стані сп`яніння слід вважати недопустимими.
В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явилася, хоча в установленому законом порядку повідомлялася про розгляд апеляційної скарги, не подала клопотання про відкладення розгляду справи та не підтвердила поважність причин щодо неможливості явки в судове засідання апеляційної інстанції. 
Зі змісту доводів захисника адвоката Воробця Р.М. вбачається, що ОСОБА_1 знає про розгляд апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, однак повністю довіряє йому представництво своїх інтересів в суді та не заперечує проти розгляду апеляційної скарги за її відсутності. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність підсудного під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії). 
Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у зв`язку з чим участь цієї особи в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою. 
Апеляційний суд, приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 знає про наявність відповідного провадження в суді апеляційної інстанції, повідомлялася про розгляд апеляційної скарги в установленому законом порядку, не подала клопотання про відкладення розгляду справи та не повідомила про бажання приймати участь у судовому засіданні, враховуючи що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не є обов`язковою під час розгляду справи в апеляційній інстанції, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 .
В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник адвокат Воробець Р.М. підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просив скасувати постанову суду та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки “право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.
Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші.
Апеляційний суд також неодноразово звертав увагу на недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності. 
Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення. 
Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства. 
Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження суд не закрив провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду. 
Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення. 
Так, враховуючи, що в своїх доводах захисники адвокати Івашків В.М. та Воробець Р.М. посилаються на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, суд апеляційної інстанції у повному обсязі перевірив вищевказані доводи та прийшов до висновку, що вони повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів. 
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
Дослідивши у повному обсязі сукупність зібраних по справі доказів та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, з врахуванням всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Зокрема, згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №331471 від 15.05.2025 (а.с. 1) ОСОБА_1 звинувачується в тому, що 15.05.2026 року о 16 год. 54 хв. в с. Гошів, вул. Шевченка керувала транспортним засобом Opel Vectra д.н.з. НОМЕР_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, ознаки (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук). Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законодавством порядку із застосуванням спеціального технічного приладу газоаналізатора Алкотестер Драгер 6810. Результат 1.53 проміле. Тест №13477, від керування транспортним засобом відсторонена шляхом передачі тверезому водію, чим порушила п. 2.9 «а» ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.
Відповідно до виписаних у статтях 254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення – це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.
В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.
В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії» Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. 
Апеляційний суд вважає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_1 є конкретним, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що вона звинувачується у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, тобто порушенні вимог п. 2.9 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Протокол складений уповноваженою особою – поліцейським ВП №’ (м. Долина) Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області сержантом поліції Куротчин А.Й. із заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП та підписаний уповноваженою особою. ОСОБА_1 від підпису відмовилася.
При цьому, з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 була присутня при його складанні, ознайомлена із його змістом, їй були роз`яснені права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, що підтверджується відеозаписом, долученим до матеріалів справи.
У графі протоколу, де передбачені пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зазначено, що ОСОБА_1 надасть їх в суді.
У протоколі зазначено про те, що розгляд адміністративної справи відбудеться у Долинському районному суді.
Додатково в протоколі зазначено про те, що у водія було тимчасово вилучене посвідчення водія НОМЕР_3 , натомість виданий тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом – НОМЕР_4 . 
На переконання апеляційного суду, протокол про адміністративне правопорушення містить достатні дані про те, що ОСОБА_1 була ознайомлена зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення, однак не отримала його копію у зв`язку із тим, що відмовилася від підпису у відповідній графі протоколу.
Згідно з даними акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, огляд ОСОБА_1 проведений у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук. Огляд було проведено за допомогою газоаналізатора Алкотест Драгер 6810, результати огляду на стан сп`яніння – 1,53 проміле. ОСОБА_1 від підпису відмовилася. (а.с. 5)
Згідно направлення в КНП «Долинська багатопрофільна лікарня» на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, складеного 15.05.2025 року, вбачається, що у водія ОСОБА_1 виявлено ознаки сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук. Однак, огляд у медичному закладі не проводився. (а.с. 6).
Зі змісту матеріалів провадження вбачається, що такий огляд у медичному закладі дійсно не проводився, оскільки ОСОБА_1 не заперечувала проти позитивного результату огляду, який було отримано за наслідками проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським із застосуванням спеціального технічного засобу. 
Зокрема, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчинені правопорушення доводиться роздруківкою даних проведення перевірки на стан сп`яніння з приладу «Alcotest 6810» (а.с. 2), за допомогою якого проводився огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння на місці зупинки, з якої вбачається, що 15.05.2025 року о 17:52 год. проведено дослідження на визначення стану алкогольного сп`яніння за № 13477, результат тесту – 1,53 %. 
До матеріалів справи також долучено: довідка з інформацією щодо посвідчення водія ОСОБА_1 (а.с. 7), довідка з інформацією про транспортний засіб Опель Вектра (а.с. 8), лист відділення поліції №1 Калуського РВП ГУНП про участь працівника поліції під час розгляду справи про адміністративне правопорушення (а.с. 9), супровідний лист про направлення ОСОБА_2 копії протоколу серії ЕПР1 №331471 від 15.05.2025 року за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП (а.с. 10), копія посвідчення водія ОСОБА_3 (а.с. 11), копія декларації про відповідність №2/23733900 вимогам Технічного регламенту щодо медичних виробів (а.с. 12), копію свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки (а.с. 13).
Апеляційний суд неодноразово зазначав, що відповідно до вимог ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Так, відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.
Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозаписи належним та допустимим доказом, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення. (а.с. 14). 
З відеозапису з реєстратора (файл VOSS1930) вбачається, що автомобіль марки «Opel» здійснює виїзд із прилеглої території на пішохідну зону.
На відеозаписі (файл 0000000_00000020250515165525_0044) зафіксовано, як працівники поліції підходять до транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 та повідомляють їй, що під час виїзду на автодорогу Н-10 вона могла створити аварійну обстановку. Після цього поліцейські просять надати посвідчення водія та запитують, чи вживала вона алкогольні напої. ОСОБА_1 повідомляє, що алкоголь не вживала, після чого їй пропонують пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, на що вона погоджується. Поліцейський повідомляє про здійснення відеофіксації та повторно уточнює згоду на проходження огляду, яку водій підтверджує. Також їй роз`яснюється право пройти огляд як на місці зупинки та в медичному закладі.
У ході спілкування ОСОБА_1 зазначає, що мала важкий день, її син є військовослужбовцем, та просить не проводити перевірку. Згодом вона знову підтверджує готовність пройти огляд і цікавиться причиною його проведення. Поліцейський повідомляє, що з салону автомобіля відчувається запах алкоголю, з чим водій не погоджується. Надалі працівник поліції телефонує колезі та з`ясовує наявність приладу «Drager», оскільки необхідний прилад перебував в іншому місці у зв`язку з оформленням матеріалів за ч. 1 ст. 130 КУпАП, після чого очікує його доставлення.
З відеозапису (файл 0000000_00000020250515173042_0006) вбачається, що на місце події прибуває інший екіпаж поліції. Один із поліцейських повідомляє водія ОСОБА_1 про ведення відеозапису та роз`яснює, що попередньо встановлено наявність у неї ознак алкогольного сп`яніння, а саме запаху алкоголю з порожнини рота. Також зазначається, що водій погодилася пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. Поліцейський роз`яснює порядок проведення огляду за допомогою приладу «Drager», демонструє цілісність упаковки мундштука та додатково вказує на ознаку сп`яніння у вигляді порушення координації рухів.
ОСОБА_1 заперечує факт вживання алкоголю. Перед початком тестування проводиться контрольний забір повітря, який не виявляє наявності алкоголю. Надалі водій неодноразово намагається пройти огляд, однак не забезпечує достатній об`єм видихуваного повітря, про що їй неодноразово повідомляють працівники поліції. У зв`язку з цим поліцейські попереджають, що такі дії можуть бути розцінені як відмова від проходження огляду. Після прохання водія їй надається додаткова можливість пройти тестування, однак результат залишається таким самим через недостатній об`єм видиху.
Поліцейські повідомляють ОСОБА_1 , що її дії розцінюються як відмова від проходження огляду, з чим вона не погоджується. Їй роз`яснюється право пройти огляд у медичному закладі. Водій заперечує наявність у себе ознак сп`яніння, однак працівники поліції наполягають на наявності нестійкої ходи та запаху алкоголю з порожнини рота. У зв`язку з цим їй повідомляють про намір скласти протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП, роз`яснюють права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, після чого просять надати свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Один із поліцейських прямує до службового автомобіля для оформлення адміністративних матеріалів.
Також працівники поліції пояснюють, що не стверджують про перебування водія у стані сп`яніння, однак вважають, що вона керувала транспортним засобом із відповідними ознаками. ОСОБА_1 зазначає, що продувала прилад, проте поліцейський повідомляє, що остаточну оцінку цим обставинам надаватиме суд. Водій заявляє про намір знайти тверезого водія для передачі транспортного засобу. Надалі вона повторно заперечує наявність ознак сп`яніння, на що поліцейський відповідає, що від неї відчувається запах алкоголю та знову пропонує пройти огляд, зазначаючи, що у разі негативного результату вона буде вільна.
На відеозаписі (файл 0000000_00000020250515174543_0007) зафіксовано, що після чергових заперечень щодо наявності ознак сп`яніння працівник поліції надає ОСОБА_1 ще одну можливість пройти оглядна стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного приладу. Для цього використовується новий мундштук та проводиться контрольний аналіз повітря, який підтверджує відсутність алкоголю в приладі. Під час чергової спроби водій перериває видих, унаслідок чого об`єм повітря є недостатнім. Після наступної спроби прилад фіксує результат позитивний результат огляду, який складає 1,53 проміле алкоголю.
Поліцейський повідомляє водія про встановлення стану алкогольного сп`яніння та цікавиться, які алкогольні напої вона вживала. ОСОБА_1 просить її відпустити та пояснює, що лише перебувала у компанії подруги. З результатом тестування вона погоджується та відмовляється від проходження огляду в медичному закладі. Після цього працівники поліції продовжують оформлення адміністративних матеріалів. Надалі ОСОБА_1 повідомляє, що вживала домашнє вино.
На відеозаписі (файл 0000000_00000020250515180043_0008) зафіксовано процес складання адміністративних матеріалів.
З відеозапису (файл 0000000_00000020250515181543_0009) вбачається, що ОСОБА_1 ознайомлено з розпискою про передачу транспортного засобу тверезому водієві. Їй повторно роз`яснюються права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Вона отримує копію роздруківки результату тестування приладом «Drager», ознайомлюється з актом огляду на стан сп`яніння, однак відмовляється від підпису. Також їй видається тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами, роз`яснюється зміст зобов`язання не керувати транспортним засобом протягом 24 годин, а також повідомляється про подальший розгляд справи в Долинському районному суді.
На завершальному відеозаписі (файл 0000000_00000020250515183043_0010) ОСОБА_1 повідомляє, що свої пояснення надаватиме безпосередньо в суді, та відмовляється від підпису про ознайомлення з матеріалами. Поліцейські інформують її про направлення копії протоколу поштовим зв`язком.
Вищевказаний відеозапис має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що зі змісту вищевказаного відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 не заперечувала факт керування транспортним засобом, погодилась пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу поліцейським на місці зупинки транспортного засобу як водій транспортного засобу, погодилась із позитивним результатом огляду на стан сп`яніння та не бажала його спростувати шляхом проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі, визнавала вживання алкогольних напоїв. 
Апеляційний суд вважає, що відеозаписи є вичерпно інформативними, належними та допустимими доказами, отриманими у встановленому законом порядку, дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.
Суд, дослідивши доводи апелянта та відеоматеріали, що містяться на оптичних дисках, встановив, що працівники поліції під час спілкування з ОСОБА_1 , виявивши в останньої ознаки алкогольного сп`яніння, діяли відповідно до приписів законодавства України, в межах своєї компетенції та виконуючи свої професійні обов`язки у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію», а відтак обґрунтовано, на законних підставах запропонували водію пройти огляд щодо визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, на що останній добровільно погодився, пройшов такий огляд за допомогою спеціального технічного засобу. 
Так, зафіксовані відеозаписом обставини, які були здійснені поліцейським за допомогою нагрудного відео реєстратора, безумовно стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. 
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно визнав докази належними, допустимими та достовірними, не заслуговують на увагу.
Матеріали справи містять протокол про адміністративне правопорушення, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння, роздруківку результатів тестування приладом «Drager», направлення на огляд, а також безперервні відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції, які узгоджуються між собою та підтверджують викладені в них обставини. Будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про їх недостовірність, фальсифікацію чи отримання з порушенням вимог закону, матеріали справи не містять.
Посилання на нібито упереджене ставлення працівників поліції через факт складення щодо ОСОБА_1 у минулому протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП є припущенням та не підтверджене жодними доказами.
Апеляційний суд вважає необґрунтованими твердження про можливе використання працівниками поліції приладу, який не перебував на балансі поліції або показував недостовірні результати. Такі доводи ґрунтуються виключно на припущеннях та посиланнях на невизначені повідомлення у засобах масової інформації. Натомість матеріали справи містять документи щодо приладу, а відеозаписи фіксують процес проведення огляду, зокрема перевірку працездатності приладу шляхом контрольного забору повітря перед тестуванням, який підтвердив відсутність алкоголю в навколишньому середовищі.
Доводи про те, що працівники поліції після кількох невдалих спроб використали інший прилад, який і показав результат сп`яніння спростовуються відеозаписом. Зі змісту відеозапису вбачається, що попередні спроби тестування не дали результату через недостатній об`єм видихуваного повітря водієм, який проходив такий огляд, про що водію неодноразово повідомляли працівники поліції. Після надання додаткової можливості пройти огляд та належного виконання вимог щодо продування приладу було отримано позитивний результат, який склав 1,53 проміле. Сам факт кількох невдалих спроб тестування не свідчить про несправність приладу чи недостовірність отриманого результату.
Твердження про незаконність зупинки транспортного засобу також не знаходять свого підтвердження. Так, із відеозапису вбачається, що одразу після підходу до автомобіля працівники поліції повідомили водію причину зупинки, а саме можливе створення аварійної обстановки під час виїзду на автодорогу Н-10. 
Апеляційний суд вважає безпідставними доводи про те, що працівники поліції не повідомили ОСОБА_1 про наявні ознаки сп`яніння, оскільки зі змісту відеозаписів, вбачається, що працівники поліції неодноразово зазначали про наявність запаху алкоголю з порожнини рота, а також порушення координації рухів, що й стало підставою для вимоги пройти огляд на стан сп`яніння.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що зі змісту доводів захисника адвоката Воробця Р.М. вбачається, що стороною захисту не заперечується факт керування транспортним засобом, однак зазначається про відсутність належних та допустимих доказів, які свідчать про те, що ОСОБА_1 керувала транспортним засобом з порушенням ПДР, які були б підставою зупинки транспортного засобу. 
Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів. 
Апеляційний суд вважає, що таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху. 
Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.
Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Апеляційний суд приймає до уваги, що матеріали адміністративного провадження не містять жодних відомостей щодо неправомірних дій працівників поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Апеляційний суд враховуючи, що презумпція невинуватості є одним з основоположних конституційних принципів судочинства, вважає, що доводи про фальсифікацію протоколу про адміністративне правопорушення, доказів по справі та застосування психологічного насильства працівниками поліції, можуть бути належним чином перевірені в межах іншого провадження, оскільки свідчать про перевищення посадовими особами своїх повноважень та вчинення кримінального правопорушення. 
Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння. 
У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень Інструкції із застосуванням органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України №1026 від 18.12.2018р. які свідчать про те, що вказані відеозаписи необхідно визнати як недопустимі докази.
Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки вона керувала транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та створює підвищену небезпеку, як для самого водія, так і для його пасажирів та інших учасників дорожнього руху і може призвести до тяжких непоправних наслідків. 
Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що санкцією ч.1 ст.130 КУпАП передбачено єдиний та безальтернативний вид стягнення, а саме призначення штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян з обов`язковим позбавленням правопорушника права керування транспортними засобами строком на один рік.
Притягнення до адміністративної відповідальності водіїв, які керують транспортним засобом у стані сп`яніння пов`язано із необхідністю створення безпечних умов для учасників дорожнього руху, збереження життя і здоров`я громадян. 
Підвищення ефективності впливу на дисципліну учасників дорожнього руху забезпечується чітким визначенням правових санкцій за вчинення такого правопорушення. 
При цьому, апеляційний суд виходить з того, що при визначенні стягнення необхідно враховувати його виховну дію, оскільки покарання, повинно бути направлено не тільки на забезпечення виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень, а також повинно бути спрямовано на попередження вчинення правопорушень іншими особами. 
Застосовуючи справедливе стягнення за вчинене правопорушення, суд таким чином констатує, що відповідні діяння є суспільно небезпечними та за їх вчинення настають певні негативні наслідки. 
Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст. 23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.
При накладенні стягнення судом першої інстанції враховано характер вчиненого правопорушення та його суспільну небезпеку, особу правопорушниці, ступінь її вини та ставлення до вчиненого.
З огляду на наведене підстав для скасування постанови не вбачається.
Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника адвоката Івашківа В.М. залишити без задоволення.
Постанову Долинського районного суду Івано-Франківської області від 09 березня 2026 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення. 

Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду О.П. Васильєв