ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року	Справа № 337/1122/26 Номер провадження 1-кп/337/286/2026  	

Хортицький районний суд м. Запоріжжя
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 
за участю секретаря – ОСОБА_2 
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
потерпілої - ОСОБА_5 ,
представника потерпілої ОСОБА_6 
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Запоріжжі кримінальне провадження, що внесене в ЄРДР №12025082050002237 від 19.11.2025 за обвинуваченням:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ясинувата, Донецької області, українця, громадянина України, який має середню освіту, пенсіонера, одруженого, який на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
за ч.1 ст. 286 КК України
в с т а н о в и в:
19 листопада 2025 року приблизно о 06 годині 30 хвилин, водій ОСОБА_7 керуючи технічно справним автомобілем «ЗАЗ 968М», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині вул. Василя Сергієнка, рухаючись зі сторони пр. Ювілейного в напрямку вул. Ентузіастів в м. Запоріжжі. 
В цей же час, на нерегульований пішохідний перехід, що позначений дорожньою розміткою - 1.14.1 (Пішохідний перехід) та дорожніми знаками - 5.38,1, 5.38.2 (Пішохідний перехід) Правил дорожнього руху, та розташований в районі буд. 48 по вул. Василя Сергієнка в м. Запоріжжі, вийшла пішохід ОСОБА_5 , яка почала перетинати проїзну частину вул. Василя Сергієнка, зліва-направо відносно напрямку руху автомобіля «ЗАЗ 968М», реєстраційний номер НОМЕР_1 . 
Під час наближення пішохід до пішохідного переходу по якому рухалась ОСОБА_5 , водій ОСОБА_7 , діючи зі злочинною недбалістю, в порушення вимог Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, а саме п. 18.1 ПДР ( відповідно до якого: п. 18.1: «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека»), маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити нерегульований пішохідний перехід та пішохода ОСОБА_5 , яка рухалась по ньому, не зменшив швидкість свого руху аж до зупинки транспортного засобу, та, не надавши перевагу в русі останній, виїхав на пішохідний перехід, де передньою правою частиною кузова керованого ним автомобіля «ЗАЗ 968М», реєстраційний номер НОМЕР_1 , скоїв наїзд на неї. 
Порушення водієм ОСОБА_7 вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху, з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді «політравми (ISS-22), множинних багатоуламкових переломів кісток тазу з порушенням тазового кільця та зміщенням уламків, білатеральної люмбоішалгії, вираженого больового м`язовотонічного синдрому, забійної рани лобної ділянки зліва, переломів поперечних відростків L1, L5», які кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. 
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою провину визнав частково, суду пояснив, що дійсно він 19 листопада 2025 року приблизно о 06 годині виїхав зі свого гаражу (розташований по вул.Сапожнікова), керував автомобілем «ЗАЗ 968М», реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору. Стан здоров`я був задовільний. Він в салоні був один, автомобіль завантажений не був. На вулиці йшов дощ, було темно, ліхтарі не горіли. Він проїхав по вул.Казака Бабури, повернув на пр. Ювілейний, біля кільця повернув на вул. Василя Сергієнка вздовж магазину «Сільпо». Їхав у полосі, яка ближче до роздільної. У зустрічному напрямку рухався транспорт, який осліпив його. В цей же час, на нерегульований пішохідний перехід, вийшла пішохід ОСОБА_5 , одягнута вона була у темний одяг, без світло-відбиваючих елементів. Вона рухалася зліва-направо, пересікла полосу зустрічного транспорту, але він не бачив. Він відчув наїзд, потерпіла впала на за землю, біля бордюру. Він з чоловіком, який підійшов, підняли її. Хтось викликав «швидку» та поліцію. «Швидка» госпіталізувала потерпілу, а він був залучений до слідчих дій. Станом здоров`я потерпілої цікавився у слідчого, той дав номер картки доньки потерпілого, на який він перерахував 23000 грн.
Під час судового провадження, після оголошення цивільного позову потерпілої, пред`явлені до нього вимоги визнав частково, в межах 70000-8000 грн, під час розгляду цивільного позову по суті заперечень за позовом не надав, зазначивши, що не може визначитися з оцінкою моральних страждань потерпілої, розмір понесених витрат на правничу допомогу не спростував, зазначив, що він є адекватним, але витрати повинні бути стягнуті також із страхової компанії.
В останньому слові при визначенні покарання просив врахувати дорожню обстановку, в умовах якої відбулася ДТП, а саме темну пору року, погане освітлення, темний одяг потерпілої, а також те, що пішохідний перехід був нерегульованим, а він не мав можливості розгледіти потерпілу, бо був освітлений фарами транспорту, що рухався у зустрічному напрямку.
Не зважаючи на часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї провини за викладених обставин, його винуватість повністю підтверджується доказами, наданими стороною обвинувачення та дослідженими безпосередньо у судовому засіданні.
Так, потерпіла ОСОБА_5 суду пояснила, 19 листопада 2025 року вона вранці йшла на роботу. Зазвичай вона виходить в один і той же час, приблизно о 06год 15 -20 хв. До зупинки йде дворами, на що витрачає 5-10 хвилин. В той день за графіком відбулося знеструмлення, тому вона тримала в руках включений ліхтарик. На вулиці йшов помірний дощ, вона тримала в руках парасольку, на плечі сумку, одягнута була у темний одяг. Коли вона підходила до дороги, то подивилася, чи не їдуть від вул. Сорочинської маршрутки або автобус №39, вони були відсутні, тому вона не поспішала. Видимість була нормальною, вона мала можливість розгледіти людей на зупинці. Вона почала переходити дорогу на неврегульованому переході, жодних транспортів не було. Дорогу вона переходила одна, перейшла одну полосу руху –жодних машин, людей не було. Коли вона майже підходила до бордюру, то побачила світло фар, начебто їх тільки включили, та одразу відчула поштовх, від якого впала в калюжу. Вона лежала на землі, боліло все тіло. Обвинувачений та ще один чоловік підійшли до неї, підняли на ноги, їй було дуже боляче. Вона благала, щоб її поклали, бо стояти не могла. Вони її поклали на землю, потім за ноги та руки відтягли до зупинки. Вона просила свідка зателефонувати донці. Пізніше її «швидка» госпіталізувала. У неї виявили переломи хребта та ніг, двічі робили операцію, потім встановили третю групу інвалідності. Вона вже не змогла працювати. Її звичайний спосіб життя змінився назавжди. Обвинувачений спілкувався лише з донькою, присилав по 2-3 тисячі грн на картку донці, хоча на саму операцію вони одразу витратили 35000 грн, цих грошей явно не хватало. Жодного разу , навіть під час судового провадження, обвинувачений особисто перед нею не вибачився, лише донці передавав такі вибачення. Просить призначити покарання на розсуд суду, цивільний позов задовольнити у повному обсязі, стягнути на її користь понесені витрати на правничу допомогу. 
Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що у листопаді 2025 року ( точну дату вона не пам`ятає) вона приблизно о 6-30 год йшла від магазину «Мясолюб» до пішохідного перехід, тому на власні очі бачила, як відбувся наїзд на потерпілу. Обвинувачений керував автомобілем ЗАЗ білого кольору. Видимість була нормальною, на вулиці йшов дощ. Обвинувачений рухався зі швидкістю 60 км/ год, перед пішохідним переходом швидкість не зменшив. В зустрічному напрямку жодного транспорту не було. Потерпіла переходила дорогу на пішохідному переході зі сторони вул. Лахтинської. Вона майже завершила перехід, як її в правий бік вдарив автомобіль обвинуваченого. Від поштовху потерпіла впала на землю. Вона підбігла до неї. Обвинувачений вийшов з машини, навіть не підійшов до потерпілої, щоб пересвідчитись чи дихає вона. Вона викликала «швидку допомогу». Потім підійшов ще чоловік, з яким обвинувачений за руки та ноги, мов мішок картоплі, перенесли потерпілу до зупинки та поклали в таку саму калюжу. Обвинувачений стояв нічого не робив. Жінка стогнала, він до неї не підходив до самого приїзду карети «швидкої допомоги». Вона викликала поліцію, коли приїхала СОГ, надала свідчення. Потерпілу госпіталізували. Пізніше вона брала участь у слідчих діях, зокрема, у слідчому експерименті, який відбувся в умовах, аналогічних дорожньо-транспортній пригоді. 
Покази допитаних потерпілої та свідка цілком узгоджуються між собою, частково відповідають показам обвинуваченого, зазначені покази є логічними та послідовними, такими, що доповнюють та уточнюють одне одного, учасникам провадження не оспорюються, відповідають письмовим доказам, дослідженим у судовому засіданні.
Так, Протоколом огляду від 19 листопада 2025 року було оглянуто місце події- проїзна частина біля будинку 48 по вул.Василя Сергієнка в м. Запоріжжі, де був виявлений транспортний засіб «ЗАЗ 968М», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з механічними пошкодженнями: наявна вм`ятина в районі правої фари, робите скло та фара, транспортний засіб вилучений з місця події.
До Протоколу огляду місця події додана схема та світлини, які деталізують обстановку після дорожньо-транспортної пригоди за участю обвинуваченого та потерпілої. 
Постановою від 19 листопада 2025 року транспортний засіб «ЗАЗ 968М», реєстраційний номер НОМЕР_1 визнаний речовим доказом .
Згідно висновку експерта № №СЕ-19/108-25/26761-ІТ від 12.12.2025 року на момент проведення огляду та експертного дослідження рульове керування, робоча гальмівна система та ходова частина автомобіля ЗАЗ 968М (номерний знак НОМЕР_1 ) знаходились у працездатному стані. 
Згідно висновку експерта № 41 п від 09 січня 2026 року у ОСОБА_5 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 19.11.2025 було зафіксовано комплекс тілесних ушкоджень у вигляді діагнозу: «Політравма. Множинні багатоуламкові переломи кісток тазу з порушенням тазового кільця та зміщенням уламків. Білатеральна люмбоішалгія, виражений больовий, м`язовотонічний синдроми. Забійна рана лобної ділянки зліва. Переломи поперечних відростків L, L5». Дані ушкодження виникли за механізмом тупої травми, не виключається, в умовах зазначеної у постанові дорожньо-транспортної пригоди 19.11.2025 і кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.
Відповідно до Протоколу проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_8 від 8 січня 2026 року під час слідчої дії свідок в дорожніх умовах, що відповідали на час ДТП, на місці показала місце наїзду на пішохода-жінку та зазначила, звернула увагу на пішохода, коли вже вона перетинала проїзну частину, при цьому рухалася прямолінійно, в постійному темпі, прямо перпендикулярно проїзній частині. Слідчим експериментом встановлено, що видимість елементів дороги, дорожніх знаків та розмітки для водія автомобіля «ЗАЗ 968М», реєстраційний номер НОМЕР_1 складає більше 70м. 
Відповідно до Протоколу проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_5 від 8 січня 2026 року під час слідчої дії потерпіла в дорожніх умовах, що відповідали на час ДТП, на місці пояснила обставини Дорожньо-транспортної пригоди за її участі, уточнив деталі, за яких відбувся на неї наїзд автомобілем «ЗАЗ 968М», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Також слідчим експериментом встановлено, що видимість елементів дороги, дорожніх знаків та розмітки для водія автомобіля «ЗАЗ 968М», реєстраційний номер НОМЕР_1 складає більше 70м. 
Згідно висновку експерта № СЕ-19/108-26/1547 –ІТ від 29 січня 2026 року у дорожньо-транспортній ситуації водій ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно вимогам п. 12.2, 18.1 Правил дорожнього руху. Оцінка дій пішохода ОСОБА_5 у цій дорожньо-транспортній ситуації не потребує застосування спеціальних знань, а тому може бути зроблена слідчим або судом самостійно відповідно до вимог розділу 4 Правил дорожнього руху. Водій ОСОБА_7 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_5 шляхом своєчасного застосування заходів гальмування та зупинки керованого ним транспортного засобу до місця наїзду, тобто шляхом виконання вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху. У діях водія ОСОБА_7 невідповідності вимогам п. 12.2 Правил дорожнього руху не вбачається.
Згідно висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану сп`яніння від 19 листопада 2025 року № 8383 у ОСОБА_7 ознак сп`яніння не виявлено.
Інших доказів на підтвердження провини обвинуваченого в ході судового розгляду сторонами, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, визначених КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.
Оцінивши докази по справі у сукупності при встановлених обставинах, суд вважає, що винуватість ОСОБА_7 у скоєнні вищезазначеного кримінального правопорушення у судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним.
Доводи обвинуваченого щодо розбіжності часу, хоча і не є такими, що виправдовують його провини, спростовуються показами допитаної потерпілої та свідка, які зазначили, що подія відбулася о 06-30 год. Доводи обвинуваченого в частині неможливості розгледіти потерпілу та його освітлення фарами зустрічного транспорту спростовані показами потерпілої та свідка, а також даними слідчого експерименту за участю потерпілої та свідка, під час якого вони дали пояснення, ідентичні за змістом, наданим ними у судовому засіданні.
Допитані свідки пояснили, що несприятливих відносин з обвинуваченим не мають, підстави його обговорювати відсутні. У суду немає підстав сумніватися в достовірності показів свідків, ці покази підтверджують обставини, які підлягають доказуванню по даному кримінальному провадженню.
З матеріалів кримінального провадження не вбачається підстав вважати, що потерпіла та свідок, показання яких узгоджуються з іншими доказами по даному кримінальному провадженню, оговорюють обвинуваченого по даному кримінальному провадженню, або є зацікавленими в результатах розгляду. Всі свідчення надавалися під присягою.
А тому суд розцінює доводи обвинуваченого як такі, що скеровані на захист з метою пом`якшення відповідальності за скоєне ним кримінальне правопорушення та не бере їх до уваги.
Умисні дії ОСОБА_7 , суд кваліфікує за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого в порядку ст.ст.66, 67 КК України, суд не виявив.
При призначенні покарання обвинуваченому суд, у відповідності до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке належить до категорії нетяжких злочинів, що вчинене з необережної форми вини, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, під наглядом у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є пенсіонером за віком. 
З урахуванням всіх обставин справи, даних про особу обвинуваченого, враховуючи, думку прокурора та потерпілої, керуючись принципами справедливості, співмірності й індивідуалізації, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому основне покарання у вигляді штрафу в дохід держави із застосуванням додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, яке передбачене санкцією статті обвинувачення.
Призначення такого покарання на думку суду, буде адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу обвинуваченого. Підстав для застосування ст. ст. 69, 75 КК України, суд не вбачає. 
Щодо цивільного позову, заявленого потерпілою ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, суд зазначає наступне:
Положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 129, абз. 7 п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому, про що у вироку зазначаються відповідні підстави
Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Потерпілою ОСОБА_5 заявлені позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_7 162 877,70 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди; з ТОВ «ЕКСПРЕС СТРАХУВАННЯ» 45 223,01 грн. на відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням; 96 000,00 грн на відшкодування шкоди, пов`язаної з стійкою втратою працездатності, 14 122,30 грн. на відшкодування моральної шкоди Також просить стягнути з ОСОБА_7 , та ТОВ «ЕКСПРЕС СТРАХУВАННЯ» судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000,00 гривень.
У судовому засіданні потерпіла та її представник заявлені позовні вимоги підтримали, вважали їх законними та обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, розмір визначеного відшкодування є адекватним еквівалентом заподіяної шкоди.
Представник цивільного відповідача ТОВ «ЕКСПРЕС СТРАХУВАННЯ» у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав.
ОСОБА_7 заявлені позовні вимоги визнані частково, останній вважав, що розмір моральної шкоди у 162 877,70 грн. є значно завищеним та не доведеним з боку потерпілої, а тому відшкодування має буде адекватним та розумним в розмірі 70000-80000 грн.
Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд враховує, що на момент ДТП, цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_7 була застрахована в ТДВ «ЕКСПРЕС СТРАХУВАННЯ» поліс № 229762775 чинний на момент ДТП. 
З 19.11.2025 року по 26.12.2025 року ОСОБА_5 проходила стаціонарне лікування КНП «Міська лікарня №9» ЗМР, після чого проходить амбулаторне лікування до теперішнього часу, та якій рекомендований курс реабілітації. Відповідно до витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №245/26/922/В від 18.03.2026 року, позивачці встановлено ІІІ групу інвалідності.
Частиною 1 ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Положеннями ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. 
Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).
У постановаіВП ВС від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16-к, зазначено, що положення ч. 1 ст. 128 КПК щодо можливості пред`явлення цивільного позову у кримінальному провадженні особою, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, зокрема, до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, треба розуміти як можливість пред`явлення зазначеного позову до страхової компанії як юридичної особи, на яку ст. 41 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено обов`язок відшкодування такої шкоди. Для розгляду в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК, попереднє звернення потерпілого із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному ст. 35 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не є обов`язковим.
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеною у пункті 56 постанови від 04.07.2018 року у справі 785/18006/15-ц, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.
Відповідно до ст. 20 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі заподіяння внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди життю та здоров`ю потерпілої фізичної особи здійснюється страхова (регламентна) виплата у зв`язку з: 1) лікуванням потерпілої фізичної особи; 2) тимчасовою втратою працездатності потерпілою фізичною особою; 3) стійкою втратою чи зменшенням професійної або загальної працездатності потерпілої фізичної особи; 4) моральною шкодою, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала потерпіла фізична особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова (регламентна) виплата у зв`язку з лікуванням потерпілої фізичної особи здійснюється страховиком, а у випадках, передбачених частиною першою і пунктом 3 частини другої статті 43 цього Закону, - МТСБУ, у розмірі витрат, пов`язаних з доправленням, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілої фізичної особи у відповідному закладі охорони здоров`я, включаючи витрати на спеціальний медичний, постійний сторонній догляд та придбання лікарських засобів (лікарських препаратів).
Шкода, пов`язана з лікуванням потерплої складає 45223,01 гривень, що підтверджується чеками на придбання лікарських засобів, що наявні в матеріалах провадження. Необхідність здійснення таких витрат на придбання лікарських засобів, документально підтверджується призначеннями лікарів відповідних закладів охорони здоров`я, зазначеними в медичних картках потерпілої як із стаціонарного так із амбулаторного лікування.
Відповідно до ч. 2 ст. 23 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» мінімальний розмір страхової (регламентної) виплати у зв`язку із стійкою втратою чи зменшенням професійної або загальної працездатності потерпілої фізичної особи у разі встановлення їй інвалідності (визнання малолітньої або неповнолітньої потерпілої особи дитиною з інвалідністю) становить: 3) у разі встановлення III групи інвалідності - 12 розмірів мінімальної місячної заробітної плати, встановленої законом на дату настання страхового випадку.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» визначений розмір мінімальної заробітної плати в сумі 8000 гривень. Тобто Страховик має обов`язок сплатити на користь позивача 96000 гривень в якості відшкодування шкоди заподіяної здоров`я стійкою втратою працездатності. 
Відповідно до ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик, а у випадках, передбачених частиною першою та пунктом 3 частини другої статті 43 цього Закону, - МТСБУ, здійснює потерпілій фізичній особі, яка зазнала ушкодження здоров`я внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодування заподіяної їй моральної шкоди, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала потерпіла фізична особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у розмірі 10 відсотків страхової (регламентної) виплати у зв`язку з її лікуванням та/або втратою нею працездатності, розрахованої відповідно до статей 21-23 цього Закону. 
Розмір шкоди пов`язаної з лікування, підтверджений наданими потерпілою оригіналами квитанцій та призначеннями лікарів та становить 45223,01 гривень, відповідачем який був достеменно ознайомлений з вимогами потерпілої та наданими письмовими доказами до цивільного позов, зокрема, через підсистему Електронний Суд , не оспорений. Розмір шкоди у зв`язку із стійкою втратою працездатності становить 96000 гривень. 
Таким чином страховик зобов`язаний здійснити потерпілій відшкодування заподіяної їй моральної шкоди в розмірі десять відсотків від розміру виплати пов`язаної з лікуванням та стійкою втратою працездатності, що дорівнює 14122,30 грн
Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-ІV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених ст. 37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Внаслідок протиправних дій обвинуваченого потерпілій були завдані тілесні ушкодження, які потягли за собою довготривале лікування та реабілітацію. Через заподіяні каліцтва вона відчувала моральні страждання, пов`язані з власною непрацездатністю, безпорадністю та відчуттям фізичного болю. Після ДТП, внаслідок завданих тілесних ушкоджень позивачка проходила стаціонарне лікування, амбулаторне лікування та в майбутньому проходитиме реабілітацію.
Весь цей час вона змушена звертатися по допомогу до сторонніх осіб для виконання навіть самих простих справ, які раніше виконувала самостійно. Після закінчення стаціонарного лікування, через отримані травми позивачка була змушена пересувався за допомогою ходунків, милиць або сторонніх осіб, оскільки втратила особисту мобільність.
Однак в судовому засіданні не доведено того, що в результаті вчиненого правопорушення потерпілій завдано саме такого розміру глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей або позбавлення його можливості їх реалізації, що стало б підставою для відшкодування моральної шкоди в розмірі 200000 грн, зазначеному в цивільному позові.
При цьому, суд враховує, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди суд визначає відповідно до вимог ч.3 ст. 23 ЦК України з урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичного болю та душевних страждань яких зазнала потерпіла, їх тривалості, безповоротності, форму вини обвинуваченого, отримання відшкодування моральної шкоди від обвинуваченого в розмірі 23000 гривень, яку він добровільно сплатив в якості часткового відшкодування моральної шкоди, враховуючи при цьому вимоги розумності і справедливості.
Суд також враховує правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові ВП ВС від 15 грудня 2020 року у справі за №752/17832/14-ц, а саме, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також з урахуванням фізичних та моральних страждань потерпілою, яка отримали внаслідок ДТП тілесні ушкодження середньої тяжкості, у зв`язку з чим нею перенесені моральні страждання у виді порушення звичного способу та ритму життя, необхідності тривалого лікування, стороннього догляду, емоційної напруги, тривоги, стресу, відчуття болю та безпорадності, суд вважає, що визначення моральних страждань потерпілої у загальному розмірі 150000 грн, є розумною сатисфакцією за завданні моральні страждання, а тому вважає, що цивільний позов потерпілої про стягнення з обвинуваченого завданої моральної шкоди, внаслідок вчинення кримінального правопорушення підлягає частковому задоволенню в розмірі 112877,70 тисяч грн.
Також до цивільних відповідачів заявлені вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 15000 грн.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін (п. 21 додаткової постанови ВП ВС від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). 
Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правову допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони. 
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг і виконаних робіт; ціну позову та/або значення справи для сторони. Обов`язковим переліком документів, які підтверджують витрати на професійну правову допомогу, незалежно від юрисдикції спору є: договір про надання правової допомоги; розрахунок наданих послуг з детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з позначкою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо). КПК не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, у тому числі на правову допомогу, що входить до предмета доказування в кримінальному провадженні. 
Відповідно до ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
При цьому у Постанові колегії суддів Другої судової палати ККС ВС від 16.01.2025 у справі № 526/2352/21 Верховний Суд вказав, що потерпілим були понесені витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги представника потерпілого, та витрати на проведення експертизи, які є процесуальними витратами та підлягали стягненню з обвинуваченого, а не з цивільного відповідача страхової компанії.
На підтвердження понесених витрат потерпілою надані суду Договір про надання правничої допомоги , квитанцію до прибуткового касового ордеру, розрахунок витрат.
При визначенні розміру судових витрат суд враховує, що правові підстави для стягнення понесених витрат на правничу допомогу з цивільного відповідача ТОВ «ЕКСПРЕС СТРАХУВАННЯ`відсутні , витрати підлягають стягненню з обвинуваченого. При визначенні розміру витрат суд враховує складність справи, яка, враховуючи визнання обвинуваченим своєї провини не є складною, обсяг виконаних адвокатом потерпілого робіт, зокрема, складання позову, який не потребує досить багато часу та зусиль для його написання, при цьому судове провадження, крім розгляду цивільного позову, безумовно, включало встановлення обставин кримінального правопорушення та вини обвинуваченого, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, враховуючи наявність відповідних заперечень з боку обвинуваченого, засади пропорційності та виваженості, використовуючи надані дискреційні повноваження, суд вважає за потрібне визначити розмір судових витрат на правничу допомогу потерпілого у розмірі 13000 грн.
Підстави для обрання запобіжного заходу відсутні.
Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта і які документально підтверджені, в сумі 10 696 гривень 80 копійок, відповідно до вимог ч. 2 ст. 124, ч. 1 ст.126 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави.
Питання про речові докази підлягає вирішенню судом відповідно до ст.100 КПК України.
Арешт, накладений на транспортний засіб ухвалою слідчого судді в частині заборони розпорядження майном слід залишити для забезпечення виконання судового рішення в частині стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої моральної шкоди та понесених витрат на правничу допомогу .
Керуючись ст. 370, 371, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
Визнати ОСОБА_7 винуватим у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити покарання у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000,00 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки. 
Стягнути з ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ) 112877,70 гривень в рахунок відшкодування заподіяної моральних шкоди та 13000 грн. в рахунок відшкодування понесених потерпілою витрат на правничу допомогу, а всього 125877,70 грн.
Стягнути з ТОВАРИСТВА З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІЛАЬНІСТЮ «ЕКСПРЕС СТРАХУВАННЯ» (адреса: 04073 м. Київ, пр. Степана Бандери, 22 тел. (ЄДРПОУ – 36086124) на користь ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ) 45 223,01 грн. на відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням; 96 000,00 грн на відшкодування шкоди, пов`язаної з стійкою втратою працездатності, 14 122,30 грн. на відшкодування моральної шкоди.
Речові докази: автомобіль «ЗАЗ 968М», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що зберігається на території майданчика тимчасового тримання ГУНП в Запорізькій області відповідно до квитанції № 623 від 19.11.2025 року - повернути власнику ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст.394 КПК України.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, захиснику та надіслати потерпілій.

Суддя: ОСОБА_1