ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.06.2026 	м. Івано-Франківськ	Справа № 909/210/26	

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Неверовської Л. М., при секретарі судового засідання Андріїв Л.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу 
за позовом: керівника Косівської окружної прокуратури Івано-Франківської області, вул.Шевченка, 37, м. Косів, Івано-Франківська область, 78600, в інтересах держави в особі Космацької сільської ради Косівського району Івано-Франківської області, вул. Шевченка, 4, с. Космач, Косівський район, Івано-Франківська область, 78640 
до відповідача: Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України", вул. Шота Руставелі, буд. 9 А, м. Київ, 01601, в особі філії "Карпатський лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України", вул.Собранецька, буд. 156, м. Ужгород, Закарпатська область, 88017
про стягнення шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в сумі 3162524,95 грн, 

за участі:
від прокуратури: Криклій Любомир Володимирович
від відповідача: Ігнатенко Сергій Сергійович (в режимі вкз)

встановив: керівник Косівської окружної прокуратури Івано-Франківської області звернувся з позовом до Господарського суду Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Космацької сільської ради Косівського району Івано-Франківської області до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Карпатський лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" про стягнення шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в сумі 3162524,95 грн.
Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 02.03.2026 постановлено прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Позиція керівника Косівської окружної прокуратури Івано-Франківської області та позивача.
Заявлені позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем законодавства про охорону навколишнього природного середовища, а саме відповідач як постійний лісокористувач не виконав покладених на нього обов`язків, зокрема, із забезпечення охорони і збереження лісів на підвідомчій йому території, розташованій в Космацькому лісництві в адміністративних межах Космацької сільської територіальної громади Косівського району, допущено незаконної порубки лісу, а саме 18 дерев різних порід та діаметрів на території кварталу 8 виділі 59 Космацького лісництва, чим завдано шкоду в загальному розмірі 3162524,95 грн.
Розмір шкоди заподіяний внаслідок проведення незаконної порубки лісу, а саме 18 дерев різних порід та діаметрів на території кварталу 8 виділі 59 Космацького лісництва підтверджується висновком експерта за результатами проведення судової Інженерно-екологічної експертизи № 834/23-28 від 15.05.2023 в межах кримінального провадження №12023091190000051 від 11.02.2023 за ч.4 ст.246 КК України, яке в подальшому об`єднано з кримінальним провадженням №12021091190000185.
Позиція відповідача.
Відповідач заперечує проти позову, з підстав наведених у відзиві на позов. Зазначає про те, що ДП «Ліси України» в особі її філії «Карпатський лісовий офіс» вчасно і в повній мірі здійснювало комплекс заходів, спрямованих на охорону та збереження лісів від незаконних рубок. Більше того, матеріалами справи (витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженні № 12023091190000051 від 11.02.2023 року) підтверджується, що саме посадові особи відповідача виявили та у встановленому законом порядку повідомили правоохоронні органи стосовно факту вчинення порушення природоохоронного законодавства у вигляді здійснення незаконної рубки дерев.
Прокуратурою не доведено належними та допустимими доказами фактичний розмір шкоди, яка нібито заподіяна державі, а надані докази не дозволяють суду достовірно встановити суму заявлених до стягнення збитків.
Для підтвердження заявлених позовних вимог, позивачем подано для суду протокол огляду місця події від 05.05.2023, та висновок інженерно-екологічної експертизи від 15.05.2023, однак дані докази містять суперечності, неточності та взагалі складені з порушенням норм чинного законодавства.
Держекоінспекція відповідно до покладених на неї завдань, не проводила перевірку (у тому числі документальну) із застосуванням інструментально-лабораторного контролю зі складенням відповідно до законодавства акту за результатами здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства з питань, що належать до її компетенції та не надавала обов`язкові до виконання приписи щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства. Більше того, 05 травня 2023 року під час проведення огляду місця події у межах кримінального провадження та здійснення обмірів виявлених пнів компетентний спеціаліст Держекоінспекції до участі у проведенні відповідної процесуальної дії взагалі не залучався.
У наявних у справі доказах (зокрема, у протоколі огляду місця події від 05.05.2023) відсутній детальний опис виявленого порушення, відсутні посилання на нормативно-правові акти, якими керувались спеціалісти при здійсненні обмірів, а також не встановлено винних осіб та дій чи бездіяльності відповідача, які б виразилися у неналежному здійсненні заходів з охорони та збереження лісу у формі бездіяльності та призвели до заподіяння шкоди.
При проведенні оглядів, межі виділів чи кварталів з прив`язкою до місцевості не виділялись (в протоколах відсутні будь-які координати), що могло потягнути за собою фіксування пнів сусідніх виділів чи кварталів. Заміри пнів повинні би були проводитись відповідно до методики та за допомогою мірної вилки та GPS приладу. Натомість, під час огляду заміри проводились поверхнево (приблизно) за допомогою рулетки.
Огляд місцевості та оформлення за результатами огляду місцевості протоколу(довідки) не може вважатися доконаним фактом вчинення кримінального правопорушення, підтвердження наявності незаконно зрубаних дерев.
Наявний у матеріалах справи висновок інженерно-екологічної експертизи № 834/23-28 від 15.05.2023 не може вважатись належними та допустимими доказами у справі, оскільки відповідні експертизи проведені без здійснення особистого огляду експертом виявлених пнів зрубаних дерев та проведення їх обміру.
Інженерно-екологічна експертиза була проведена за матеріалами кримінального провадження методом дослідження матеріалів, наданих експерту органом, який призначив експертизу. Натомість висновок експерта не містить відомостей щодо натурного обстеження експертом місця можливого спричинення шкоди та перевірки фактичних відомостей на підстав яких було здійснено розрахунок.
Такий висновок експерта, згідно з якими нібито розмір завданої шкоди становить загальну суму 3162524,95 грн, за своїм змістом суперечать іншим наявним у справах розрахункам, здійсненими посадовими особами відповідача (за цими розрахунками, як вбачається із акту огляду місця вчинення правопорушення лісового господарства від 02.03.2023 року та довідки розрахунку розміру шкоди заподіяної лісу, розмір шкоди становить – 2875022,70 грн, тобто значно менше ніж заявлено прокуратурою.

У клопотанні про передачу справи до іншого суду від 04.04.2026 вважає, що даний позов подано з порушенням правил територіальної підсудності, просить суд передати справу № 909/210/26 на розгляд до Господарського суду Закарпатської області. Зазначає, що з урахуванням правил альтернативної підсудності (ч. 3 ст. 29 ГПК України) позов у даній праві після 31 грудня 2024 року міг бути пред`явлений або за місцезнаходженням Відповідача, тобто до Господарського суду міста Києва, або за місцезнаходженням філії «Карпатський лісовий офіс», тобто до Господарського суду Закарпатської області. З огляду на вказане вважає, що дана справа безпосередньо Господарському суду Івано-Франківської області не підсудна.
Зазначає, що предметом даного спору є стягнення шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, яка не є тотожною шкоді, заподіяній конкретному майну у розумінні цивільно-правових деліктних зобов`язань. З цих мотивів, норма ч. 8 ст. 29 ГПК України до спірних правовідносин не застосовується, а сам спір Господарському суду Івано-Франківської області не підвідомчий.

У клопотанні про залишення позову без розгляду від 04.04.2026 зазначає, що прокурором не доведено виключного випадку представництва інтересів держави в суді у розумінні статті 131-1 Конституції України, а норма абзацу 1 частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» суперечить нормі прямої дії Конституції України.
У спірних правовідносинах уповноважений органом на захист інтересів територіальної громади, в т.ч. щодо стягнення шкоди, завданої довкіллю незаконною порубкою дерев на території Космацької територіальної громади, є Космацька сільська рада, яка не ліквідована й не позбавлена можливості здійснити захист інтересів громади в судовому порядку; іншим органом, уповноваженим здійснювати захист інтересів держави у вказаній сфері, є Державна екологічна інспекція Карпатського округу, яка в силу приписів пункту «й» частини 1 статті 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» може виступати самостійним позивачем та відповідачем у судах; після конституційної реформи 2016 року прокуратура втратила функцію загального нагляду за додержанням законності органами місцевого самоврядування та органами державної влади, через це наступне можливе нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, саме по собі не має своїм наслідком виникнення у прокурора права на здійснювати представництво цих інтересів в суді, оскільки це нормами прямої дії статті 131-1 Конституції України не передбачено.
Окремі приписи абзацу першого частини третьої статті 23 Закону в тім, що вони надають прокуророві можливість здійснювати представництво інтересів держави в суді у зв`язку з нездійсненням або неналежним здійсненням захисту цих інтересів органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, не відповідають вимозі юридичної визначеності як складнику конституційного принципу верховенства права (правовладдя).
Тобто відповідні приписи статті 23 Закону не відповідають нормі прямої дії статті 131-1 Конституції України. Відповідач, наводячи свої обґрунтування у цій частині керується юридичною позицією Конституційного Суду України у рішенні від 03.12.2025 № 6-р(ІІ)/2025, яка відповідно до статті 92 Закону України «Про Конституційний Суд України» може викладатися як у мотивувальній, так й резолютивній частині рішення.
Відповідно вважаємо доведеною й визнаною суперечність Конституції окремих приписів абзацу 1 частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» у тім, що вони надають прокуророві можливість здійснювати представництво інтересів держави в суді у зв`язку з нездійсненням або неналежним здійсненням захисту цих інтересів уповноваженими органами незалежно від порядку втрати чинності відповідною нормою відповідно рішення КСУ та специфікою поширення дії такого рішення.
Вказане є достатнім для обов`язкового застосування судом частини 6 статті 11 ГПК України та норми прямої дії пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України й визначення підстав звернення прокурора до суду у цій справу через призму виключних випадків.
Щодо представництва прокурором інтересів держави. 
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу. Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01 квітня 2008 року № 4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.
Згідно п. 3 ч. 1 статтею 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Стаття 53 ГПК України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Відповідно до частини четвертої статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України "Про прокуратуру". Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина сьома).
Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.
Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Така правова позиція щодо представництва прокурором інтересів держави викладена у постановах Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18,від 04.04.2019 у справі № 924/349/18, від 16.04.2019 у справі №910/3486/18 та від 26.05.2020 у справі № 912/2385/19.
Рішенням Конституційного суду України від 08.04.1999 у справі №1-1/99 встановлено, що прокурор або його заступник самостійно визначає та обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. Державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів Держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Відповідно до ст. 1 Лісового кодексу України усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.
Ліси і землі лісового фонду України є об`єктами підвищеного захисту зі спеціальним режимом використання та спеціальною процедурою надання земельних ділянок, що обумовлює беззаперечний підвищений суспільний інтерес до правильного застосування законодавства у даній сфері.
Стаття 41 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» встановлює економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища, зокрема, передбачає відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.
Статтею 47 цього Закону визначено, що для фінансування заходів щодо охорони навколишнього природного середовища утворюються Державний, Автономної Республіки Крим та місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища.
Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 29 Бюджетного кодексу України джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів є, зокрема, 30% грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської ті іншої діяльності. Крім того, згідно п. 4 ч. 1 ст. 69-1 Бюджетного кодексу України до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать, зокрема, 70% грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до бюджетів місцевого самоврядування (крім бюджетів міст Києва та Севастополя) – 50%, обласних бюджетів та бюджету АРК – 20%; бюджетів міст Києва та Севастополя – 70%.
Кошти місцевих, Автономної Республіки Крим і Державного фондів охорони навколишнього природного середовища можуть використовуватися тільки для фінансового забезпечення здійснення природоохоронних заходів, включаючи заходи для зниження забруднення навколишнього природного середовища та дотримання екологічних нормативів і нормативів екологічної безпеки, для зниження впливу забруднення навколишнього природного середовища на здоров`я населення. У даному випадку інтерес держави є як економічним, полягає у поповненні відповідних бюджетів грошовими коштами, так і екологічним, оскільки за рахунок вказаних коштів здійснюватиметься фінансування заходів щодо охорони навколишнього природного середовища.
Шкода, заподіяна лісу, відповідно до вимог чинного законодавства, підлягає відшкодуванню до спеціального фонду охорони навколишнього природного середовища місцевих бюджетів і використовуються для відтворення лісів, підвищення їх продуктивності, проведення лісогосподарських заходів та утримання лісів у належному санітарному стані.
Ненадходження цих коштів до державного та місцевого бюджетів, перешкоджає державі у здійсненні нею зобов`язань щодо відновлення природних ресурсів та забезпечення екологічної безпеки держави.
Територія кварталу №8 виділу №59 Космацького лісництва Державного підприємства «Кутське лісове господарство», у межах якого виявлено факт незаконної порубки деревини, перебуває у адміністративно-територіальних межах Космацької сільської територіальної громади Косівського району.
Таким чином, в даному випадку інтерес держави полягає у необхідності забезпечення прав та інтересів Космацької сільської територіальної громади, до місцевого фонду охорони навколишнього природного середовища якого мають стягуватися збитки, завдані внаслідок незаконної порубки лісових ресурсів.
Таким чином, звернення прокурора до суду в цих спірних правовідносинах спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання щодо відшкодування шкоди завданої довкіллю внаслідок незаконної порубки дерев лісу, що комплексно та беззаперечно свідчить про винятковий суспільний інтерес та високий ступінь суспільної значущості даної справи.
Верховний Суд у постанові від 23.01.2025 у справі № 920/298/23 виснував, що ліси та землі лісового фонду України є об`єктами підвищеного захисту зі спеціальним режимом використання та спеціальною процедурою надання земельних ділянок, що обумовлює беззаперечний підвищений суспільний інтерес до правильного застосування законодавства у даній сфері.
Суспільний інтерес звернення прокуратури до суду із вказаним позовом полягає у тому, що внаслідок порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, відбулась незаконна порубка дерев, що завдала шкоди довкіллю, яка не відшкодована державі.
Звернення до суду з даним позовом сприятиме ефективній реалізації прокурором конституційної функції представництва інтересів держави з огляду на виключність такого випадку, що є однією з ознак правової держави. Зважаючи на викладене, фактично звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно-значимого питання при розпорядженні.
Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами (ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).
Природні ресурси, які перебувають у власності територіальних громад, є складовою частиною матеріальної і фінансової основи місцевого самоврядування (ст. 142 Конституції України). Територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності, зокрема на землю та природні ресурси (ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).
Право органів місцевого самоврядування щодо подання позовів про стягнення завданої довкіллю шкоди ґрунтується на приписах ст.ст. 13, 142, 145 Конституції України; ст.ст. 15, 19, 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища»; ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».
Статтею 15 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що місцеві ради в межах своєї компетенції здійснюють контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.
Права місцевого самоврядування захищаються в судовому порядку (ст. 145 Конституції України).
Відповідно до ст. 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст. 29 ч. 3 п. 7 та ст. 69-1 ч. 1 п. 4 Бюджетного кодексу України, збитки, завдані внаслідок незаконної порубки лісових ресурсів, підлягають стягненню та зарахуванню до місцевого фонду охорони навколишнього природного середовища відповідних сільських рад, на території яких вчинено правопорушення, для подальшого перерозподілу у автоматичному режимі між бюджетами відповідних рівнів.
При цьому, територія кварталу 8 виділу 59 Космацького лісництва філії «Кутське лісове господарство», на даний час - Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі філії «Карпатський лісовий офіс» ДСГП «Ліси України» відноситься до Космацької територіальної громади (сільської ради) Косівського району.
Враховуючи викладене, шкода, заподіяна навколишньому природному середовищу внаслідок незаконної порубки деревини, завдана місцевому бюджету Космацької сільської ради Косівського району, а факт невідшкодування такої призводить до недоотримання коштів місцевим бюджетом, що порушує інтереси територіальної громади.
Космацька сільська рада Косівського району не вжила самостійно відповідних заходів для захисту інтересів держави упродовж розумного строку після того, як їй стало відомо про можливе порушення інтересів держави, що вказує на бездіяльність уповноваженого органу.
Косівською окружною прокуратурою листом №54/1-134ВИХ-26 від 23.01.2026, з метою встановлення наявності підстав для представництва органами прокуратури інтересів держави в суді відповідно до положень статті 23 Закону України “Про прокуратуру”, повідомлено Космацьку сільську раду Косівського району про встановлення факту незаконної рубки деревини в адміністративних межах територіальної громади із зазначенням розміру завданої шкоди та чи вживались або будуть вживатися в межах повноважень Космацькою сільською радою заходи, спрямовані на стягнення шкоди заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.
У листі від 28.01.2026 за № 20/02.2-17 Космацька сільська рада Косівського району проінформувала окружну прокуратуру про те, що сільською радою як органом місцевого самоврядування не вживались заходи щодо відшкодування спричинених територіальній громаді збитків, у тому числі шляхом звернення до суду із позовною заявою. Кошти визначені як збитки заподіяні внаслідок незаконної рубки деревини не відшкодовано. Заходи представницького характеру сільською радою не вживались, збитки не відшкодовувались. Також у листі вказано про вжиття Косівською окружною прокуратурою заходів представницького характеру.
Таким чином, невжиття Космацькою сільською радою Косівського району заходів щодо стягнення з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Карпатський лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» шкоди заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища є підставою для вжиття Косівською окружною прокуратурою заходів представницького характеру, тобто звернення з позовом до суду.
За таких обставин, вбачаються підстави для представництва прокурором інтересів держави та звернення з вказаним позовом до суду.
На виконання вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» Косівською окружною прокуратурою 10.02.2026 листом № 54-242ВИХ-26 проінформовано Космацьку сільську раду Косівського району про те, що Косівською окружною прокуратурою встановлено підстави для здійснення представництва інтересів держави в суді та окружною прокуратурою буде заявлено до Господарського суду Івано-Франківській області позовну заяву в інтересах держави в особі Космацької сільської ради Косівського району - про стягнення з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Карпатський лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на користь Космацької сільської ради Косівського району Івано-Франківської області шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в сумі 3162524,95 грн.
Рішенням Другого сенату Конституційного Суду України від 03.12.2025 № 6-р(II)/2025 у справі № 3-28/2024(59/24) за конституційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Рейнір Бізнес Груп» щодо відповідності Конституції України (конституційності) приписів абзацу першого частини третьої, абзаців першого, другого, третього частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (щодо представництва прокурором інтересів держави в суді):
1. Визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), абзаци перший, другий, третій частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами.
2. Визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), окремі приписи абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами в тім, що вони надають прокуророві можливість здійснювати представництво інтересів держави в суді у зв`язку з нездійсненням або неналежним здійсненням захисту цих інтересів органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.
3. Окремі приписи абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність із 1 січня 2027 року.
4. Рішення Конституційного Суду України не поширюється на правовідносини щодо представництва прокурором інтересів держави в суді, які виникли під час чинності окремих приписів абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, визнаних неконституційними, та продовжують існувати після втрати ними чинності.
5. Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим, остаточним та таким, що не може бути оскаржено.
Отже, відповідно до абзаців 3, 4 резолютивної частини цього рішення окремі приписи абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру», визнані неконституційними, втрачають чинність із 01.01.2027. Рішення Конституційного Суду України не поширюється на правовідносини щодо представництва прокурором інтересів держави в суді, які виникли під час чинності окремих приписів абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII зі змінами, визнаних неконституційними, та продовжують існувати після втрати ними чинності.
З огляду на вказане суд встановив, що прокурор довів наявність підстав для представництва інтересів держави в суді у цій справі та виконав приписи статті 23 Закону України «Про прокуратуру», а тому немає підстав для залишення без розгляду позову прокуратури в інтересах держави за наведеного відповідачем обґрунтування.
Щодо територіальної підсудності даного спору.
Суд відмовляючи в задоволенні клопотання відповідача про передачу справи до іншого суду від 04.04.2026, зазначає те, що підставою для пред`явлення до суду вказаного позову є порушення філією «Кутське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», правонаступником якого є Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" в особі філії "Карпатський лісовий офіс", як постійним лісокористувачем вимог статей 64, 86, 90, 107 Лісового кодексу України, які полягають в протиправній бездіяльності у вигляді невчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на території Космацького лісництва, що призвело до заподіяння навколишньому природному середовищу шкоди на суму 3162524,95 грн.
Відповідно до вимог частини 8 статті 29 Господарського процесуального кодексу України, позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну, можуть пред`являтися також за місцем заподіяння шкоди.
Враховуючи, що незаконну порубку дерев вчинено на території кварталу 8 виділі 59 Космацького лісництва в адміністративних межах Космацької сільської територіальної громади Косівського району Івано-Франківської області, позовна заява обґрунтовано подана до Господарського суду Івано-Франківської області.
Обставини справи, дослідження доказів.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника прокуратури та представників сторін всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд встановив наступне.
Відповідно до Указу Президента України № 456 від 14.05.2002 «Про створення Національного природного парку «Гуцульщина» створено Національний природний парк «Гуцульщина», площею 32271 га, яким надано статус земель природно-заповідного фонду в тому числі 7606 гектарів земель, що мають бути надані йому в постійне користування, та 24665 гектарів земель, що включаються до його складу без вилучення у землекористувачів.
На виконання Указу Президента України та наказу Мінекоресурсів від 14.08.2002 №315 ДП «Кутське лісове господарство» передано НПП «Гуцульщина лісовий фонд загальною площею 21562 га, з яких 6 790 га передано НПП «Гуцульщина» у постійне користування, а 14772 га передано НПП «Гуцульщина» без вилучення з користування державного підприємства.
Також, Косівським районним підприємством «Райагрорліс» передано НПП «Гуцульщина» лісовий фонд загальною площею 10709 га, з яких 816 га, передано НПП «Гуцульщина» у постійне користування, а 9893 га передано НПП «Гуцульщина» без вилучення з користування комунального підприємства.
23.08.2002 на виконання Указу Президента України та Розпорядженням Прем`єр-міністра України, за наказом Міністра охорони навколишнього природного середовища України від 14.08.2002 № 315 проведено приймання-передачу матеріальних цінностей, лісового фонду та документації від Кутського державного лісгоспу та Косівського районного підприємства “Райагроліс” до сфери управління Міністерства охорони навколишнього природного середовища України (акт приймання-передачі матеріальних цінностей від 23.08.2002).
Згідно Додатку № 2 до Акту приймання-передачі матеріальних цінностей від 23.08.2002 «Перелік кварталів Кутського держлісгоспу, що включаються до складу національного природного парку “Гуцульщина” без вилучення, також включено квартал №8 виділ №59 Космацького лісництва.
Згідно інформації НПП «Гуцульщина» (лист №72/9 від 10.02.2026), квартал №8 виділ № 59 Космацького лісництва філії Коломийського надлісництва філії «Карпатський лісовий офіс» ДСПГ «Ліси України» відноситься до природно-заповідного фонду НПП «Гуцульщина» без вилучення у землекористувачів.
Земельні ділянки лісогосподарського призначення були надані у постійне користування ДП «Кутське лісове господарство» на підставі розпорядження Івано-Франківської обласної державної адміністрації № 238 від 05.04.1996 «Про надання в постійне користування земель лісового фонду» згідно якого: надано в постійне користування для ведення лісового господарства державним лісогосподарським підприємствам із земель запасу, які були в тимчасовому користуванні інших землекористувачів, земельні ділянки лісового фонду за межами населених пунктів згідно з додатком № 1.
Згідно з додатком № 1 до розпорядження Івано-Франківської обласної державної адміністрації № 238 від 05.04.1996 «Про надання в постійне користування земель лісового фонду» - Кутському ДЛГ на території Косівського району надано у постійне користування землі лісового фонду площею 23003 га.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання реформування управління лісової галузі» від 07.09.2022 № 1003, утворено Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» (ДСГП «Ліси України»), код ЄДРПОУ: 44768034, та приєднано до нього спеціалізовані державні лісогосподарські підприємства, які належать до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів.
На базі ДП «Кутське лісове господарство» створено філію «Кутське лісове господарство» ДСГП «Ліси України».
Відповідно до п. 1 наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 18.10.2024 №1813 «Про припинення філії «Кутське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємство «Ліси України», Державне підприємство «Кутське лісове господарство» припинено шляхом реорганізації, а саме приєднання до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України».
Відповідно до п. 1 наказу № 1813 від 18.10.2024 ДП «Ліси України» «Про припинення філії «Кутське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» - припинено філію «Кутське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (код ЄДРПОУ: 44979579) шляхом її закриття.
Пунктом 3 наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 18.10.2024 №1813 визначено, що Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» є правонаступником прав та обов`язків Державного підприємства «Кутське лісове господарство».
Пунктом 5 наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 18.10.2024 №1813 визначено, що філії «Карпатський лісовий офіс» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» забезпечити: прийняття на облік активів та пасивів, отриманих від філії «Кутське лісове господарство» згідно з затвердженим передавальним актом.
Згідно Наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 31.12.2024 №2340 «Про затвердження передавальних актів філій, що координуються Карпатським лісовим офісом» - затверджено передавальні акти активів та пасивів на балансових та позабалансових рахунках, матеріалів лісовпорядкування та документів, які підтверджують речові права на земельні ділянки, нерухоме майно та інше (в тому числі) по філії «Кутське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України».
Таким чином, правонаступником майна, прав та обов`язків філії «Кутське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» є Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі філії «Карпатський лісовий офіс» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України».
Косівською окружною прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво у об`єднаному кримінальному провадженні №12021091190000185, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 246 КК України за фактом незаконної порубки лісу, а саме 18 сироростучих дерев різних порід, діаметром пнів біля шийки кореня см: 44, 32, 55, 40, 48, 38, 23, 35, 38, 34, 37, 44, 43, 47, 57, 44, 44, 35, на території лісового фонду, що у кварталі № 8 виділі № 59 Космацького лісництва Державного підприємства «Кутське лісове господарство».
10.02.2023 філією «Кутське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» листом №616 повідомлено Косівський РВП ГУ НП в Івано-Франківській області про те, що 02.02.2023 працівниками державної лісової охорони у кварталі 8 виділі 59 Космацького лісництва в адміністративних межах Космацької об`єднаної територіальної громади Косівського району виявлено незаконну рубку 18 дерев різних порід ліквідною кубомасою 21.27 м3. 
За даним фактом складено акт огляду місця вчинення порушення лісового законодавства. Розмір заподіяної шкоди становить 2875022,70 грн. Встановити осіб, які вчинили порушення силами державної лісової охорони не вдалося.
До листа №616 від 10.02.2023 Філії «Кутське лісове господарство» додано, в тому числі: акт огляду місця вчинення порушення лісового законодавства; довідка розрахунку розміру шкоди заподіяної лісу; план-схема розміщення пнів.
Вказаний факт порубки 18 дерев різних порід у кварталі 8 виділі 59 Космацького лісництва в адміністративних межах Космацької сільської територіальної громади Косівського району зафіксований також у протоколі огляду місця події від 05.05.2023, проведеного слідчим СВ Косівського РВП ГУ НП в Івано-Франківській області за участі майстру лісу Космацького лісництва.
Під час досудового розслідування кримінального провадження №12023091190000051 від 11.02.2023 за ч.4 ст.246 КК України, яке об`єднано з кримінальним провадженням №12021091190000185, Івано-Франківським відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (КНДІСЕ) на підставі постанови слідчого від 12.04.2023 про призначення експертизи, проведено інженерно-екологічну експертизу.
Згідно з висновком експерта за результатами проведення судової Інженерно-екологічної експертизи № 834/23-28 від 15.05.2023 - розмір шкоди, заподіяний внаслідок проведення незаконної порубки лісу, а саме 18 дерев різних порід та діаметрів на території кварталу 8 виділі 59 Кутське лісове господарство, становить 3162524,95 грн.
Як вказує керівник Косівської окружної прокуратури Івано-Франківської області, внаслідок вчинення невстановленими особами у кварталі 8 виділ 59 Космацького лісництва, що на час вчинення незаконної порубки відносилось до Філії «Кутське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (ДП «Ліси України») у загальній кількості 18 дерев різних порід - заподіяно збитки навколишньому природному середовищу на загальну суму 3162524,95 грн.
Норми права та мотиви, якими суд керувався при ухваленні рішення. Висновки суду.
Згідно з частинами 2, 3 статті 1 Лісового кодексу України Ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.
Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.
В частині 2 статті 19 Лісового кодексу України унормовано, що постійні лісокористувачі зобов`язані: забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку; дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів; вести лісове господарство на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснювати використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення; вести первинний облік лісів.
Підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень (п. 5 ст. 64 Лісового кодексу України).
У відповідності до приписів статті 86 Лісового кодексу України організація і забезпечення охорони і захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається на постійних лісокористувачів відповідно до цього Кодексу.
Згідно з статтею 65 Лісового кодексу України використання лісових ресурсів може здійснюватися в порядку загального і спеціального використання.
В силу положень статті 69 Лісового кодексу України спеціальне використання лісових ресурсів на виділеній лісовій ділянці проводиться за спеціальним дозволом - лісорубний квиток або лісовий квиток, що видається безоплатно. Спеціальний дозвіл на заготівлю деревини в порядку рубок головного користування видається органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства. Спеціальний дозвіл на інші види спеціального використання лісових ресурсів видається власниками лісів або постійними лісокористувачами. На виділених лісових ділянках можуть використовуватися лише ті лісові ресурси і лише для цілей, що передбачені виданим спеціальним дозволом.
Відповідно до статті 40 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов`язкових екологічних вимог: а) раціонального і економного використання природних ресурсів на основі широкого застосування новітніх технологій; б) здійснення заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан навколишнього природного середовища; в) здійснення заходів щодо відтворення відновлюваних природних ресурсів; г) застосування біологічних, хімічних та інших методів поліпшення якості природних ресурсів, які забезпечують охорону навколишнього природного середовища і безпеку здоров`я населення; д) збереження територій та об`єктів природно-заповідного фонду, а також інших територій, що підлягають особливій охороні; е) здійснення господарської та іншої діяльності без порушення екологічних прав інших осіб; є) здійснення заходів щодо збереження і невиснажливого використання біологічного різноманіття під час провадження діяльності, пов`язаної з поводженням з генетично модифікованими організмами. При використанні природних ресурсів має забезпечуватися виконання й інших вимог, встановлених цим Законом та іншим законодавством України.
Завдання контролю у галузі охорони навколишнього природного середовища полягають у забезпеченні додержання вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища всіма державними органами, підприємствами, установами та організаціями, незалежно від форм власності і підпорядкування, а також громадянами (ст. 34 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища").
Основними завданнями державної лісової охорони є: здійснення державного контролю за додержанням лісового законодавства; забезпечення охорони лісів від пожеж, незаконних рубок, захист від шкідників і хвороб, пошкодження внаслідок антропогенного та іншого шкідливого впливу (ст. 90 Лісового кодексу України).
Статтею 105 Лісового кодексу України унормовано, що особи, винні у порушенні лісового законодавства, зокрема у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників несуть встановлену законом дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність.
Відповідно до частини 1 статті 107 Лісового кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.
Згідно з статтями 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.
Частинами 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно з ст.1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, необхідна наявність повного складу правопорушення: протиправної поведінки особи; шкоди (збитків); причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла збитки.
Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Під шкодою слід розуміти, зокрема, зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Причинний зв`язок, як елемент складу цивільного правопорушення, виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, а отже, доведенню підлягає факт того, що його протиправні дії є причиною, а шкода - наслідком такої протиправної поведінки.
Також деліктна відповідальність за загальним правилом настає за наявності вини заподіювача шкоди.
Відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди. Тобто вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, господарський суд виходить з презумпції вини правопорушника.
Відсутність хоча б одного із перелічених елементів, що утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.
Обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, в тому числі, у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев.
Отже, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді невчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами.
Таким чином, відповідач, як постійний лісокористувач, не дотримавши вимог законодавства в частині забезпечення охорони та захисту лісових насаджень допустив самовільну порубку, на підпорядкованій йому території, не забезпечив збереження не призначених для порубки дерев, не здійснив комплекс заходів, спрямованих на збереження лісів від незаконних порубок, не запобіг порушенням законодавства у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів.
Встановленими судом обставинами підтверджується наявність протиправної поведінки відповідача у формі бездіяльності, яка полягає у не забезпеченні підприємством достатньої, необхідної, належної охорони і захисту лісів від незаконної порубки на підвідомчій території. 
Вищевикладене спростовує твердження відповідача про не доведення прокурором протиправності його поведінки, яка проявилася у бездіяльності.
Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. Відповідач, допустивши протиправну бездіяльність у вигляді невчинення дій, спрямованих на ефективне, а не формальне забезпечення охорони і збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчій йому території лісового фонду, діяв неправомірно, що призвело до незаконної вирубки невстановленими особами дерев та заподіяння збитків.
Отже, саме внаслідок бездіяльності працівників відповідача стало можливим і відбулось вирубка дерев невстановленими особами та заподіяна шкода. 
При цьому, вжиття посадовими особами відповідача дій щодо повідомлення правоохоронних органів про виявлення незаконної порубки також не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини відповідача. Згідно із матеріалами підприємство повідомило правоохоронні органи вже про факт здійсненої незаконної рубки дерев невстановленими особами. Кримінальне провадження за даним фактом не спростовує незабезпечення належної охорони лісових насаджень Державним підприємством "Івано-Франківське лісове господарство", внаслідок чого скоєно незаконну порубку та, відповідно, завдано шкоду. 
Таким чином, дії щодо фіксування правопорушення не спростовують вини відповідача і не свідчать про вжиття усіх заходів щодо належного забезпечення охорони лісу. Протиправна поведінка відповідача, яка полягала у невиконанні обов`язку щодо охорони і збереження лісового фонду, призвела до незаконної рубки дерев, чим спричинено шкоду навколишньому природному середовищу.
Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності.
Системний аналіз положень ст. 86, п. 1 ч. 2 ст. 105, ст. 107 ЛК України дає підстави для висновку про те, що у випадку порушення вимог щодо організації охорони і захисту лісів, відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у порушенні вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів, а також передбачено, що підприємства, установи, організації зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.
Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. При цьому, не важливо хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній лісокористувачу ділянці лісу.
Таким чином, обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, в тому числі у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев. При цьому, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді не вчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами (аналогічний висновок міститься у постановах від 18.05.2023 у справі № 914/669/22, від 24.01.2024 у справі № 907/449/22, об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.08.2018 у справі № 909/976/17).
У п. 88 постанови від 13.05.2020 у справі №9901/93/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що виходячи з вимог частини другої статті 19, статей 63 і 86 Лісового кодексу України, з урахуванням правової позиції, викладеної в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09 серпня та 19 вересня 2018 року у справах №№ 909/976/17, 925/382/17, лісокористувач є не потерпілою, а навпаки, відповідальною особою за шкоду, завдану внаслідок незаконної порубки лісу, перед державою як власником лісових ресурсів. Адже в цьому випадку вина лісокористувача полягає у протиправній бездіяльності щодо невжиття належних заходів захисту й охорони лісових насаджень. Таким чином, право на відшкодування шкоди, завданої самовільним вирубуванням лісу, має держава, цивільно-правову відповідальність перед якою несуть безпосередні винуватці порубки нарівні з лісокористувачами.
Матеріалами справи підтверджується, що філія «Кутське лісове господарство» ДСГП «Ліси України», правонаступником якого є Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі філії «Карпатський лісовий офіс», під час вчинення незаконних рубок невідомими особами було постійним лісокористувачем обстежуваних лісових ділянок, а тому обов`язок по охороні лісів від незаконних рубок та обов`язок дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів на час виявлення правопорушення покладено саме на відповідача. 
Щодо розрахунку розміру завданої шкоди суд зазначає наступне.
Як встановлено судом, у межах досудового розслідування у кримінальному провадженні №12023091190000051 від 11.02.2023, Івано-Франківським відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз проведено інженерно-екологічну експертизу.
Відповідно до висновку експерта № 834/23-28 від 15.05.2023 складеного за результатами проведення інженерно-екологічної експертизи, встановлено шкоду, заподіяну внаслідок незаконної порубки на території кварталу 8 виділі 59 Кутське лісове господарство, становить 3162524,95 грн.
Виконання даної експертизи доручено ОСОБА_1 , судовому експерту п`ятого кваліфікаційного класу, який має кваліфікацію судового експерта за спеціальністю "10.19 Дослідження обставин та організаційно-технічних причин і наслідків впливу техногенних джерел на об`єкти довкілля".
Вказана особа попереджена про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України.
Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
Судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду (стаття 1 Закону України "Про судову експертизу" від 25 лютого 1994 року № 4038-XII).
Підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб (стаття 1 Закону України "Про судову експертизу").
Відповідно до частини третьої статті 98, частини першої статті 101 ГПК України висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.
Враховуючи вищенаведене, судовий експерт при проведенні судової експертизи самостійно визначає методику та методи дослідження при проведенні експертизи, в тому числі наявна чи відсутня необхідність проведення такої на місці події або за місцезнаходженням об`єкта дослідження.
Господарські суди при вирішенні господарських спорів мають досліджувати на загальних умовах і висновки судової експертизи, яку було проведено в межах провадження з іншої справи, в тому числі цивільної, кримінальної, адміністративної (постанова Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 907/651/17). Висновок експертизи, призначеної в межах кримінального провадження, оцінюється господарськими судами у сукупності з іншими доказами на загальних підставах відповідно до вимог статті 86 ГПК України, при цьому сторони не позбавлені можливості надати суду докази на його спростування, клопотати перед судом про виклик у судове засідання експерта, який проводив експертизу, тощо (постанова Верховного Суду від 11.03.2021 у справі № 923/188/20). Отриманий відповідно до вимог закону висновок експерта у кримінальній справі, є допустимим і достовірним доказом у цивільній справі, якому суд має надати оцінку та мотивувати, чи визнає доказ, чи відхиляє його (постанова Верховного Суду від 07.02.2024 у справі № 201/11458/20). 
Висновок судової експертизи, яку було проведено в межах провадження з іншої справи оцінюється господарським судом у вирішенні господарського спору на загальних підставах як доказ зі справи, за умови, що цей висновок містить відповіді на питання, які виникають у такому спорі, і поданий до господарського суду в належним чином засвідченій копії (постанова Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 918/36/19).
Відтак, суд дійшов до висновку про те, що експертиза, проведена у кримінальному провадженні за постановою слідчого, є судовою і її висновки слід оцінювати у сукупності з іншими доказами на загальних підставах відповідно до вимог ст. 86 ГПК України.
Згідно висновку експерта № 834/23-28 від 15.05.2023 розмір шкоди становить 3162524,95 грн.
У матеріалах справи також міститься розрахунок розміру шкоди, проведений ДП "Купський лісгосп", згідно якого розмір заподіяної шкоди становить 2875022,70 грн.
Щодо розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища суд зазначає наступне.
Дослідження в судовому засіданні наданого прокуратурою висновку експерта свідчить, що виконаний розрахунок розміру шкоди є методологічно та математично помилковим через неправильне застосування формули індексації, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України № 575 від 10.05.2022, що призвело до штучного та безпідставного завищення загальної суми шкоди. 
Помилка полягає в безпідставному включенні до розрахунку індексів споживчих цін (інфляції) за 2021 та 2022 роки. Експертом не враховано той факт, що Постановою КМУ № 575 було запроваджено абсолютно нові базові такси, які вже відображали актуальний рівень цін на момент їх затвердження у травні 2022 року. Відповідно, індексація за 2 попередні періоди (2021– 2022 роки) до цих ставок не може застосовуватися. Оскільки факт незаконної порубки 18 дерев відповідачем було виявлено у лютому 2023 році, першим і єдиним легітимним “індексом споживчих цін за попередній рік” для розрахунку (згідно з пунктом 1 Порядку застосування спеціальних такс) міг бути виключно офіційний індекс інфляції, встановлений Держстатом за повний календарний рік, що настав після року прийняття документа. Таким чином, розрахунок експерта базується на хибних вихідних показниках, що призвело до штучного та безпідставного завищення загальної суми збитків. 
Розрахунок проведений відповідачем не містить помилок при застосуванні формули встановленої Постановою КМУ № 575, а саме при застосуванні індексу споживчих цін у формулі враховано 2022 рік, а отже приймається судом в якості належного доказу. 
Враховуючи, що судом детально перевірено правильність та встановлено повне співпадіння у висновку експерта та розрахунку відповідача всіх інших вихідних параметрів, необхідних для обчислення розміру шкоди (зокрема щодо породи дерев, кількості, ступеня пошкодження, категорій діаметрів стовбурів та застосування екологічного коефіцієнта території ПЗФ), суд дійшов висновку про обґрунтованість і правомірність розміру шкоди, визначеного саме відповідачем. Оскільки єдиним розходженням у позиціях сторін було помилкове застосування експертом індексів інфляції за минулі роки, які передували прийняттю чинної нормативної бази, розрахунок відповідача визнається судом як такий, що повністю відповідає вимогам закону та здійснений на підставі належних і допустимих доказів. 
За наведеного, обґрунтованим є розмір шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в сумі 2875022,70 грн.
Доводи відповідача про те, що перевірка дотримання вимог природоохоронного законодавства відповідно до Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" не проводилась, відхиляються судом, оскільки факт порушення природоохоронного законодавства може підтверджуватися не тільки результатами перевірки Державної екологічної інспекції, а й іншими доказами.
У постанові Верховного Суду від 12.09.2024 у справі № 907/181/22, викладено висновок: "такий доказ як акт перевірки Державної екологічної інспекції сам по собі не може бути єдиним чи вичерпним доказом підтвердження правопорушення природоохоронного законодавства. Подані сторонами докази, на підтвердження своїх вимог та заперечень, мають бути оцінені судами як окремо кожен так і в їх сукупності. Крім того, відсутність акта не може бути єдиною підставою для відмови в позові, з огляду на встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи доведеності наявності складу цивільного правопорушення у діях лісокористувача щодо незабезпечення ним охорони і збереження лісового фонду на підвідомчій йому території, допущення самовільної вирубки лісу та наявності підстав для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності".
Відтак судом встановлено наявність всіх елементи складу цивільного правопорушення (незаконна порубка дерев, завдана шкода, протиправна бездіяльність відповідача, яка полягає у незабезпеченні належної охорони лісу, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та бездіяльністю відповідача, вина), що є підставною для відшкодування шкоди відповідачем.
Відповідно до статті 73 ГПК України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Жодний доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили, а суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.3 ст. 86 ГПК України).
Також суд зазначає, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).
Стандарт доказування "вірогідності доказів" встановлює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач та їх оцінки їх правдивості і переваги доводів протилежної сторони судового процесу. Тлумачення змісту цієї статті показує, що нею на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. Тобто, обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (тут суд звертається до правових висновків викладених у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18, від 30.09.2021 у справі № 922/3928/20, зокрема, що саме суд має забезпечити право особи на справедливий суд (справедливу судову процедуру).
При цьому, відповідач не надав суду доказів, які б свідчили про належне вчинення ним дій, направлених на забезпечення охорони і збереження лісу від незаконних вирубок на підвідомчій йому території земель лісового фонду на виконання вимог лісового та природоохоронного законодавства, а також про відсутність його вини у протиправній бездіяльності. Між бездіяльністю відповідача та завданою шкодою існує причинний зв`язок, відсутності вини відповідача суду не доведено.
Положеннями статей 13-14 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Суд зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010). 
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
За встановлених судом обставин, позовні вимоги є частково обґрунтованими, тому підлягають задоволенню в розмірі 2875022,70 грн. В решті — слід відмовити у зв`язку з безпідставністю. 
Судові витрати.
Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 2, 53, 73, 74, 77-79, 86, 129, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд 
УХВАЛИВ:

позов керівника Косівської окружної прокуратури Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Космацької сільської ради Косівського району Івано-Франківської області до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Карпатський лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" про стягнення 3162524,95 грн шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища — задовольнити частково.
Стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України", вул. Шота Руставелі, буд. 9 А, м. Київ, 01601 (ідентифікаційний код 44768034), в особі філії "Карпатський лісовий офіс", вул. Собранецька, буд. 156, м. Ужгород, Закарпатська область, 88017 (ідентифікаційний код 45554542) на користь Космацької сільської ради Косівського району Івано-Франківської області, вул. Шевченка, 4, с. Космач, Косівський район, Івано-Франківська область, 78640 (ідентифікаційний код 41064139) 2875022 (два мільйони вісімсот сімдесят п`ять тисяч двадцять дві) грн 70 коп. шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.
В решті позовних вимог — відмовити.
Стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України", вул. Шота Руставелі, буд. 9 А, м. Київ, 01601 (ідентифікаційний код 44768034), в особі філії "Карпатський лісовий офіс", вул. Собранецька, буд. 156, м. Ужгород, Закарпатська область, 88017 (ідентифікаційний код 45554542) на користь Івано-Франківської обласної прокуратури, вул.Грюнвальдська, 11, м. Івано-Франківськ, 76604 (ідентифікаційний код 03530483) (отримувач: Івано-Франківська обласна прокуратура, ЄДРПОУ 03530483, рахунок (IBAN) UA668201720343120001000003924, банк отримувача: Державна казначейська служба України, м. Київ, код банку отримувача – МФО 820172) 34500 (тридцять чотири тисячі п`ятсот) грн 27 коп. судового збору.
Накази видати після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення підписано 15.06.2026.

Суддя Неверовська Л. М.