У х в а л а
28 квітня 2026 року
м. Київ 
Справа № 130/2472/25
Провадження № 61-4969ск26
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржник), 
на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 січня 2026 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 31 березня 2026 року 
у справі за позовом скаржника до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» (далі - відповідач) про захист прав споживачів, відшкодування моральної шкоди та
в с т а н о в и в :
1. У січні 2025 року скаржник звернувся до суду першої інстанції з позовом, у якому просив: 
(1) визнати невиконання відповідачем пункту 2 частини другої статті 57 Закону України «Про ринок електроенергії» щодо обов`язку постачальника повідомляти споживача про зміну будь-яких умов договору за 20 днів до дати їх застосування; 
(2) визнати різницю між двома договорами щодо підписів, умов і реквізитів; 
(3) вважати розірваними договори, підписані відповідачем; 
(4) стягнути 100 000,00 грн відшкодування моральної шкоди за відключення електроенергії протягом п`яти років. 
2. У вересні 2025 року скаржник подав до відповідача нові позови (об`єднані в одне провадження у справі № 130/2472/25), у яких просив:
(5) визнати, що приєднання споживача до умов укладеного договору від січня 2019 року означає, що умови цього договору починають виконуватись не з дати укладання договору, а з дати, вказаної споживачем у заяві-приєднанні;
(6) визнати невиконання відповідачем пункту 5.7.2 договору щодо надання іншої інформації, яка вимагається цим договором;
(7) визнати, що згідно з договором споживач зобов`язаний оплачувати електричну енергію, яку споживає, згідно з умовами договору, а постачальник не має права вимагати оплату, що не визначена комерційною пропозицією; 
(8) визнати відсутність надання додатків до договору, а саме пропозиції та заяви-приєднання у справу № 130/893/20;
(9) визнати неможливим доказувати у справі № 130/893/20 незаконність невиконання відповідачем умов договору через ненадання ним у тій справі додатків, а саме комерційної пропозиції та заяви-приєднання.
3. 1 жовтня 2025 року Козельщинський районний суд Полтавської області, ухвалив рішення, згідно з яким відмовив у задоволенні позову. 
4. 26 лютого 2026 року Полтавський апеляційний суд ухвалив постанову, згідно з якою залишив без змін рішення суду першої інстанції.
5. 13 квітня 2026 року скаржник подав поштою касаційну скаргу. Просив скасувати зазначені судові рішення й ухвалити нове - про задоволення позову.
6. Верховний Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
6.1. Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).
6.2. Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: (а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; (б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; (в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; (г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).
6.3. Конституційний Суд України у рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
6.4. Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 2 частини шостої статті 19 ЦПК України).
6.5. Скаржник звернувся до суду за захистом прав споживача та відшкодування моральної шкоди. Суди, відмовляючи у задоволенні позовних вимог як необґрунтованих, встановили, що відповідно до судового наказу від 24 червня 2021 року Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області стягнув зі скаржника на користь відповідача 17 048,88 грн боргу за спожиту електроенергію.
6.6. З огляду на вищевказаний предмет спору, а також беручи до уваги характер спірних правовідносин, складність справи та встановлені судами попередніх інстанцій обставини, Верховний Суд вважає, що вона має незначну складність і не належить до винятків, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19, частиною четвертою статті 274 ЦПК України. Тому визнає цю справу малозначною.
6.7. Скаржник подав касаційну скаргу на судові рішення, які за загальним правилом не можна переглянути у касаційному порядку. Передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не навів. Вказівка у резолютивній частині постанови апеляційного суду про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для відкриття касаційного провадження.
7. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України).
7.1. Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.
7.2. Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).
7.3. «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).
7.4. Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує правомірну мету і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).
7.5. Скаржник отримав доступ до судів першої й апеляційної інстанцій і мав можливість навести аргументи та докази на користь його позову. Право касаційного оскарження згідно з процесуальним законом обмежене. Це обмеження спрямоване на забезпечення виконання Верховним Судом завдання із забезпечення сталості та єдності судової практики у порядку та спосіб, визначені таким законом (частина перша статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Зазначена мета є правомірною.
7.6. Скаржник подав касаційну скаргу на судові рішення у справі незначної складності, судові рішення в якій за загальним правилом не можна оскаржити у касаційному порядку. Передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків немає. За наведених умов обмеження на подання касаційної скарги є пропорційними вказаній правомірній меті та не порушують сутність права скаржниці на доступ до суду.
Керуючись статтями 260, 261, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
п о с т а н о в и в :
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 січня 2026 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 31 березня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» про захист прав споживачів і відшкодування моральної шкоди.
2. Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали надіслати особі, яка подала цю скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Судді 		Д. А. Гудима	
		Є. В. Краснощоков	
		П. І. Пархоменко