Єдиний унікальний номер № 758/14270/23
Апеляційне провадження № 33/824/2413/2026

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2026 року суддя Київського апеляційного суду Журба С.О., розглянувши апеляційну скаргу Енергетичної митниці на постанову Подільського районного суду міста Києва від 20 березня 2026 року, прийняту відносно
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
за ч. 1 ст. 483 МК України,
В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу про порушення митних правил № 440/90300/23 від 15.11.2023 року, 05.02.2023 через митний кордон України пункт пропуску "Ягодин - Дорогуск" відділу митного оформлення № 3 - 6 митного поста "Ягодин" Волинської митниці з Литовської Республіки в Україну на адресу ТОВ «КАІР-СЕРВІС» (17500, Чернігівська обл., м. Прилуки, вул. Пирятинська буд. 129, к. А), код ЄДРПОУ 31525768 був переміщений товар «Бензин неетильований A95H» загальною вагою 22,077 тонн, 30,48 тис. л. при 15о С., вартістю 21793.2 Євро за митною декларацією типу ІМ 40 ЕА від 02.02.2023 № 23UA903050005611U3, який в подальшому, був випущений у вільний обіг за митною декларацією типу ІМ 40 ДЕ №23UA903050005951U3 від 06.02.2023.
Переміщення товару через митний кордон України здійснено на підставі наступних документів:
- сертифікату якості від 30.01.2023 № 1-78168.
- рахунка-фактури від 02.02.2023 № KКNS-0000826.
- міжнародної автотранспортної накладної (CMR) від 02.02.2023 № 0027261.
- контракту від 07.06.2022 № 22/06-07 S.
Відповідно до умов контракту від 07.06.2022 № 22/06-07 S, та додатку №1 від 05.12.2022 укладеного між ТОВ «КАІР-СЕРВІС» (покупець) та литовським підприємством UAB "VIADA LT" (LT-14185 , м. Вільнюс , Озаручі г. 1А, Авізенья. Литва) (продавець), продавець продає покупцеві товар «дизельне паливо» та «бензин». Також, умовами зазначеного контракту передбачено, що продавець гарантує, що товар відповідає стандартам, передбаченими для відповідної категорії товарів Литовської Республіки, а якість товару підтверджується відповідним сертифікатом (паспортом) якості виробника.
Згідно з відомостями, зазначеними в наданих до митних органів документах, на митну територію України ввезено товар «Бензин неетильований A95H» походженням з Литви. Відповідно до відомостей зазначених в сертифікаті (паспорті) якості від 30.01.2023 № 1-78168 товар відповідає вимогам (стандарту) LST EN 228:2012+A1:2017, а також має посилання на сертифікат якості підприємства-виробника Public Company «Orlen Lietuva» № 162539.
Відповідно до вимог ст. 198 Митного кодексу України митному органу в пункті пропуску через державний кордон України згідно із статтею 335 цього Кодексу подаються документи, що містять відомості про товари, достатні для їх ідентифікації. Нормами ст. 335 Митного кодексу України встановлено, що під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України декларант, уповноважена ним особа або перевізник залежно від виду транспорту, яким здійснюється перевезення товарів, надають митному органу в паперовій або електронній формі документи та відомості зокрема, що підтверджують дотримання обмежень, які виникають у зв`язку із застосуванням захисних заходів. Незалежно від виду транспорту, яким здійснюється переміщення товарів, під час прибуття товарів у пункт пропуску через державний кордон України надаються документи (відомості) або їх реквізити, у тому числі засобами інформаційних технологій (або у вигляді електронного документа), які підтверджують дотримання заборон та/або обмежень згідно із законами України.
Постановами Кабінету Міністрів України від 30.12.2015 № 1147 «Про заборону ввезення на митну територію України товарів, що походять з Російської Федерації» та від 09.04.2022 №426 «Про застосування заборони ввезення товарів з Російської Федерації» заборонено ввезення на митну територію України в митному режимі імпорту товарів з РФ.
Відповідно до положень пункту 8 розділу «Вимоги щодо обігу палива на ринку» Технічного регламенту щодо вимог до автомобільних бензинів, дизельного, суднових та котельних палив, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2013 № 927 (далі Технічний регламент), «кожна партія палива, що вводиться в обіг або перебуває в обігу, повинна мати документ про якість (паспорт якості) палива».
Пунктом 5 Технічного регламенту до припинення або скасування воєнного стану в Україні та протягом наступних 90 календарних днів передбачено введення в обіг палив, які ввозяться на митну територію України з держав - членів ЄС та інших держав (крім палива походженням з РФ та Республіки Білорусь та/або палива, власниками якого є юридичні особи, які зареєстровані на території російської федерації та республіки білорусь, або кінцевими бенефіціарами яких є Російська Федерація та Республіка Білорусь, фізичні та юридичні особи, стосовно яких застосовано спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) відповідно до Закону України «Про санкції»), на підставі документа, що підтверджує відповідність нафтопродуктів вимогам цього Технічного регламенту, виданого іноземним суб`єктом господарювання або органом з оцінки відповідності мовою оригіналу, що підтверджує відповідність нафтопродуктів стандартам EN 228 (бензини моторні) або їх аналогів.
З метою дотримання вищезазначених заборон та обмежень, посадовими особами ТОВ «КАІР-СЕРВІС» під час переміщення товару через митний кордон України до митних органів та підтвердження відомостей про фізико-хімічні показники товару, відповідності нафтопродукту стандартам EN 228 (бензини моторні) і його ідентифікації, надано документ про якість, а саме сертифікат (паспорт) якості від 30.01.2023 № 1-78168, який містить відповідне посилання на сертифікат (паспорт) якості заводу виробника - «Orlen Lietuva» № 162539.
Також з метою підтвердження виробництва зазначеного товару в Литовській Республіці до митних органів України надано декларацію про походження товару (заява про країну походження товару, зроблена у зв`язку з вивезенням товару виробником, продавцем, експортером (постачальником) або іншою компетентною особою на комерційному рахунку чи будь-якому іншому документі, який стосується товару, а саме: рахунку-фактурі від 02.02.2023 № KКNS-0000826, в якому зазначено, що країна походження товару -Литва.
Першого березня 2023 року листом № 20/20-01-01/7.6/211 Держмитслужба проінформувала Енергетичну митницю, щодо використання суб`єктами ЗЕД, з метою приховування походження нафтопродуктів зокрема вироблених в російській федерації, підроблених сертифікатів якості виданих публічною компанією «Orlen Lietuva».З метою перевірки даної інформації Енергетичною митницею, в тому числі дійсності сертифікату якості № 162539 на адресу представництва АТ «Орлен Летува» в Україні направлені відповідні запити (листи від 21.03.2023 № 7.6-1/7.6-20.3/13/928 та від 09.06.2023 № 7.6-3/7.6-20.3/12/2296).Енергетичною митницею отримано листи від представництва АТ «Орлен Летува» в Україні (листи від 20.04.2023 № 63, від 28.04.2023 № 64) та листа Public Company «Orlen Lietuva» від 29.06.2023 № D2(115-9)-1451 яким надано остаточну комерційну інформацію щодо неіснуючих сертифікатів якості. Згідно листа Public Company «Orlen Lietuva» від 29.06.2023 № D2(115-9)-1451 сертифікат якості № 162539 литовським підприємством «Orlen Lietuva» не видавався (відомості про сертифікат якості з таким номером у підприємства відсутні).
Отже, з метою дотримання встановлених законодавством України з питань митної справи заборон та обмежень, ідентифікації товару при його переміщенні через митний кордон України митним органам ТОВ «КАІР-СЕРВІС» було надано документи, а саме сертифікат якості від 30.01.2023 № 1-78168 (виданий відправником товару), що містить відомості про фізико-хімічні показники та виробника товару, які виробником «Orlen Lietuva» взагалі не підтверджено.
Таким чином, посадовими особами ТОВ «КАІР-СЕРВІС» вчинено дії спрямовані на переміщення через митний кордон України товару «Бензин неетильований A95H» загальною вагою 22,077 тонн, 30,48 тис. л. при 15о С., вартістю 21793.2 Євро або 875485,15 грн. з приховуванням від митного контролю шляхом надання до митного органу, як підстави для переміщення документів, одержаних незаконним шляхом.
Відповідно до частини другої ст. 459 Митного кодексу України суб`єктами адміністративної відповідальності за порушення митних правил можуть бути громадяни, які на момент вчинення такого правопорушення досягли 16-річного віку, а при вчиненні порушень митних правил підприємствами - посадові особи цих підприємств.
На момент перетину кордону керівником ТОВ «КАІР-СЕРВІС» була ОСОБА_1 .
Відповідно до ст. 65 Господарського кодексу України керівник підприємства без доручення діє від імені підприємства, представляє його інтереси в органах державної влади і вирішує питання діяльності підприємства.
Згідно з інформацією, розміщеною в АСМО «Інспектор» ПІК «Провадження в справах про ПМП» Держмитслужби, встановлено, що гр. ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, відповідальність за які передбачена ст. ст. 482, 483 Митного кодексу України не притягувався.
Таким чином, митний орган вважав, що в діях керівника ТОВ «КАІР-СЕРВІС» ОСОБА_1 наявні ознаки порушення митних правил, передбачених ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України, а саме переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю шляхом поданням митному органу як підстави для переміщення товарів документів, одержаних незаконним шляхом.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 02 березня 2026 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України закрито за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, тобто із підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.
Закриваючи провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 суд першої інстанції зазначив, що наявною сукупністю доказів у справі не доведена наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України
Не погоджуючись з такою постановою, митний орган звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову, прийняти нову постанову про визнання директора ТОВ «КАІР-СЕРВІС» ОСОБА_1 винною в порушенні митних правил, передбачених ч. 1 ст. 483 МК України та накласти на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 100 відсотків вартості товарів 875 485, 15 грн - безпосередніх предметів порушення митних правил з конфіскацією цих товарів (шляхом стягнення вартості цих товарів) - 875 485, 15 грн.
В судовому засіданні, 18 червня 2026 року, представник митного органу Носко Ю.Ю. доводи апеляційної скарги підтримала, просила апеляційну скаргу задовольнити, натомість ОСОБА_1 та її захисник - адвокат Чередніченко О.М. заперечував проти доводів апелянта, просив відмовити в задоволені апеляційної скарги.
Заслухавши думку учасників справи, вивчивши матеріали провадження, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, суд вважає апеляційну скаргу такою, що задоволенню не підлягає, за наступних підстав:
Відповідно до ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч.2 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.
Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).
Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.
За змістом ст.ст. 251, 256 КУпАП вбачається, що обов`язок належного оформлення протоколу про адміністративне правопорушення та збирання доказів покладений на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.
Обставини, які мали місце і стали підставою для складення протоколу про адміністративне правопорушення, повинні бути достатніми для повного розуміння суті правопорушення.
Конкретність пред`явленого особі обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення забезпечує можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.
Неконкретність обвинувачення не тільки не дозволяє особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, належним чином організувати ефективний захист своїх інтересів, а й позбавляє суд належним чином перевірити твердження органу, який склав протокол, про вчинення особою адміністративного правопорушення.
Суддя законодавчо позбавлений права у своїй постанові за підсумками розгляду справи вказувати на ті ознаки правопорушення, в скоєнні яких особа не обвинувачується в протоколі, тобто які не зазначались у протоколі про адміністративне правопорушення, адже у цьому випадку він виходить за межі своєї компетенції. 
Суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб`єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящим в ієрархії нормативно-правовим актам. 
Суб`єкти владних повноважень застосовують надані їм в межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб`єктами (дискреційні повноваження). Втручання в дискреційні повноваження суб`єкта влади виходить за межі завдань адміністративного судочинства. 
Таким чином, суди не вправі підміняти собою державні органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством. 
У своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.
З урахуванням положень ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» («Malafeyeva у Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin у. Russia» заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принцип рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).
З огляду на зазначене, ЄСПЛ дійшов висновку, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі відомості, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, які, по суті, становлять виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.

Особа може бути притягнута до відповідальності виключно в разі вчинення дій, які прямо передбачені диспозицією відповідної правової норми. 
Диспозиція ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України полягає у переміщенні або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.

Відповідно до протоколу про порушення митних правил №0440/90300/23 від 15.11.2023 керівнику ТОВ "КАІР-СЕРВІС" ОСОБА_2 інкримінувалося порушення митних правил, передбачених ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України, а саме переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю шляхом поданням митному органу як підстави для переміщення товарів документів, одержаних незаконним шляхом. 
Суть інкримінованого апелянту порушення митних правил полягає в поданні документів, в яких є посилання на сертифікат якості фірми ПАТ «Орлен Летува» №1-78168. Неналежність такого сертифікату якості енергетична митниця доводить листом ПАТ «Орлен Летува» від 29.06.2023 року №D2(115-9) - 1451. За твердженням митниці вказаним листом ПАТ «Орлен Летува» підтвердило той факт, що сертифікат якості №162539 нею не видавалися. Копія вказаного листа була надана до матеріалів справи (а.с. 55). В той же час, з тексту вказаного листа жодним чином не вбачається жодної інформації стосовно сертифікату якості №78168. 
Крім того, на підтвердження такої позиції енергетичною митницею надано аркуш паперу, який має назву «інформація за січень-лютий 2023 року про використання сертифікатів якості, виданих «ORLEN Lietuva», зведені дані митних органів України та Orlen Lietuva із зазначенням певних відомостей. 
Однак, з точки зору апеляційного суду вищевказаний аркуш паперу жодним чином не може вважатися належним доказом у зв`язку з відсутністю будь-яких реквізитів, яким має відповідати документ.
Окремо апеляційний суд звертає увагу, що вказаний аркуш не містить прямої вказівки, що сертифікат не видався . В судовому засіданні представник митного органу вказувала, що про не видачу сертифікату свідчить той факт, що в таблиці не зазначені дані щодо сертифіката. Оскільки така таблиця пуста, на переконання митного органу, сертифікат не видавався. Однак такі твердження митниці з точки зору суду є власною інтерпретацією, позаяк немає жодного роз`яснення щодо механізму заповнення таблиці. 
Оскільки ОСОБА_1 інкриміновано подання митному органу як підстави для переміщення товарів документів одержаних незаконним шляхом, то кваліфікуючою ознакою даного виду правопорушення є саме незаконність одержання поданих до митниці документів. Відтак має бути встановлено яким саме чином були отримані документи та в чому саме полягає незаконність отримання таких документів, в той же час жодної конкретики з цього приводу матеріали справи не місять. 
Більш того представник митного органу прямо зазначила, що митним органом не досліджувалося питання процедури отримання таких документів.
За таких умов матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що директор ТОВ «КАІР-СЕРВІС» ОСОБА_1 отримала сертифікат якості за відсутності законних підстав або з порушенням встановленого порядку.
В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Оскільки Енергетичною митницею не доведено вчинення ОСОБА_1 умисних дій, спрямованих на приховування товарів від митного контролю, шляхом подання документів одержаних незаконним шляхом, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про недоведеність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, а також закрив провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Апеляційним судом встановлена невідповідність дійсності тих обставин, якими апелянт обґрунтовує свою апеляційну скаргу. Порушень судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які були б підставою для скасування чи зміни постанови суду під час апеляційного перегляду справи апеляційний суд не вбачає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Енергетичної митниці залишити без задоволення.

Постанову Подільського районного суду м. Києва від 20 березня 2026 року, прийняту відносно ОСОБА_1 , залишити без змін. 

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.О. Журба