Справа № 357/17717/25
Провадження № 2/357/532/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2026 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді – Ярмола О. Я. ,
при секретарі – Вдовика А. В.,
представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Асатрян О.В. (в режимі ВКЗ),
представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Шумейка Я.В. (в режимі ВКЗ),
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС»» про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2025 року позивач ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Асатрян О.В., звернувся до суду з позовом, в якому просив суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь матеріальну та моральну шкоду в розмірі 262 676,58 грн, з яких: 3000,00 грн – моральної шкоди, 4800,00 грн – витрат на послуги евакуатора, 6500,00 грн – витрат за проведення експертизи, 251 376,58 грн – понесених збитків після відшкодування страхових виплат та стягнути судові витрати по справі.
В обґрунтування позову зазначено, що 03 лютого 2025 року, об 11:15 на трасі А/Д М 05 КИЇВ-ОДЕСА 79 км. водій ОСОБА_2 керуючи ТЗ «Volkswagen Transporter» н.з. НОМЕР_1 була не уважна, не слідкувала за дорожньою обстановкою, та під час перестроювання ліворуч не надала дорогу автомобілю, що рухався в попутному напрямку, по тій смузі на яку мала намір перестроїтись, в результаті чого відбулось зіткнення з ТЗ «Mercedes-Benz» н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 .. Внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження чим завдано матеріальних збитків чим порушила п.2.3.6., 10.1., 10.3., 13.1; 2.3б ПДР України, за що відповідальність передбачена ст.124 КУпАП. Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.02.2025 року по справі №357/1954/25 закрито адміністративне провадження щодо відповідача ОСОБА_2 у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постановою Київського апеляційного суду від 19.05.2025 року по справі №357/1954/25 – постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.02.2025 року у справі №357/1954/25 скасовано. Прийнято нову постанову, якою ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, провадження у справі закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу. Постанова суду набрала законної сили 19.05.2025 року. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент вчинення ДТП була застрахована на підставі договору обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних - транспортних засобів № ЕР223899065 укладеного 04.10.2024 року. Про настання страхового випадку було повідомлено страхову компанію в строки, передбачені чинним законодавством. В результаті протиправних дій відповідача позивач, як власник транспортного засобу зазнав майнової шкоди, що підтверджується Звітом про оцінку вартості матеріального збитку від 13.08.2025 року, який частково охоплюється страховим полісом за договором обов`язкового рахування. Позивачем було подано до страхової компанії заяву про настання страхового випадку та про страхову виплату. 14.07.2025 року була здійснена страхова виплата в розмірі 160 000 грн. та 16.07.2025 року в розмірі 141847,89 грн. Після огляду пошкодженого транспортного засобу був установлений перелік пошкоджень отриманих автомобілем позивача Mercedes - Bens Sprinter 313 у результаті ДТП, яка сталася 03.02.2025. Згідно звіту № 158/ч/25 про оцінку майна - колісного транспортного засобу Mercedes - Bens Mercedes - Bens Sprinter 313 від 13.08.2025 року вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача складає 553 224,47 грн. Одночасно до суми відшкодування додано витрати позивача на експертні послуги, які склали 6 500,00 грн. та оплату евакуатора в розмірі 4 800,00 грн. Відтак сума загального відшкодування складає 262 676, 58 грн., з яких: 4800, 00 грн. - оплата за евакуатор, 6 500, 00 грн. - оплата експертизи, 251 376, 58 грн. - збитки після виплати страхової суми. Таким чином, сторона позивача вважає, що відповідач, як власник джерела підвищеної небезпеки, повинен відшкодувати позивачу витрати, які він змушений зробити для відновлення первинного стану свого автомобіля, пошкодженого в ДТП.
В результаті вчинення відповідачем правопорушення позивачу завдано істотної моральної шкоди. До ДТП позивач мав новий, справний автомобіль, який слугував засобом пересування для роботи та особистих потреб. Внаслідок ДТП позивач зазнав нематеріальної шкоди, оскільки переніс моральне потрясіння, душевний біль та страждання внаслідок тривалих психологічних переживань, погіршення психофізіологічних показників та стану здоров`я, отримав порушення нормальних життєвих та професійних перспектив, що вимагало здійснення додаткових зусиль для організації подальшого життя, зміни в особистому сімейному стані, постійно перебувати в напрузі, що перешкоджало вести активне особисте функціонування. Позивач був мобілізований до лав ЗСУ та мав намір використати свій транспортний засіб для захисту держави. Зараз він несе службу на Харківському напрямку і йому та побратимам необхідний автомобіль для виконання службових обов`язків. Протягом тривалого часу у зв`язку з пошкодженням автомобіля позивачу доводиться самостійно шукати гроші для ремонту автомобіля, щоб забрати його на фронт. Розмір душевних страждань, переживань позивача оцінюється ним у сумі 3000,00 гривень. Така сума є еквівалентною душевних переживань, може компенсувати страждання, які довелося перенести позивачу за цей час зокрема: порушення звичайного способу життя, вкрай негативного впливу на стан здоров`я наслідків ДТП, подальшого відновлення психологічного стану, а також моральних страждань, пов`язаних з ДТП.
Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Шумейко Я.В. у поданому 02.12.2025 відзиві на позовну заяву вказав, що сторона відповідача позовні вимоги визнає в частині стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000,00 грн., а щодо іншої частини позовних вимог - просили відмовити повністю, а також, просили стягнути з позивача на користь відповідача понесені судові витрати по справі у розмірі 22 000,00 грн. Заперечення відповідача щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача 251 376,58 грн. матеріальної шкоди полягають у тому, що дійсно вина відповідача встановлена рішенням суду, однак, транспортний засіб VOLKSWAGEN Transporter, д.н.з. НОМЕР_1 був забезпечений відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № EP-223899065. Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну становить 160 000 грн. Крім того, за Договором комплексного страхування № FO-02097732 від 04.10.2024 року, встановлено додаткове грошове забезпечення транспортного засобу відповідача. За заподіяння шкоди майну третіх осіб внаслідок настання ДТП під час експлуатації ТЗ страхова сума за цим договором становить 1 050 000 грн. Фактично цивільно правова відповідальність відповідача була застрахована на 1 210 000 грн. Відповідно до заяви про страхове відшкодування від 01.07.2025 року, поданої позивачем до АТ «СГ «ТАС»», останній погодився на виплату йому страхового відшкодування за вказане ДТП у розмірі 301847,89 грн. (591 323,85 грн. (ринкова вартість ТЗ до ДТП) - 289 475,96 грн. (вартість ТЗ після ДТП)), хоча відповідальність відповідача була застрахована на загальну суму 1 210 000 грн. Тим самим позивач погодився, що ринкова вартість його автомобіля після ДТП визначена страховиком у розмірі 289 475,96 грн. Відповідно до Звіту №158/ч/25 від 13.08.2025 року про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, складеного на замовлення позивача суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 , вартість відновлювального ремонту КТЗ Mercedes-Benz Sprinter 313 д.р.н. НОМЕР_2 , визначена за витратним підходом, станом на 03.02.2025 року складає: 700 069,69 грн., ринкова вартість КТЗ Mercedes-Benz Sprinter 313 д.р.н. НОМЕР_2 , визначена за порівняльним підходом, може складати: 553 224,47 грн., (інструментальні дослідження КТЗ не проводилися). На підставі виконаних досліджень та рекомендацій, зроблено висновок, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику після аварійного пошкодження КТЗ Mercedes-Benz Sprinter 313 д.р.н. НОМЕР_2 станом на 03.02.2025 дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження: 553 224,47 грн. Відповідно до Звіту №90213 від 26.06.2025 року про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, складеного на замовлення АТ «СГ «ТАС»» суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 , ринкова вартість КТЗ позивача до пошкодження становить 591 323,85 грн. Ринкова вартість КТЗ позивача після ДТП становить - 289 475,96 грн. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, що згідно із цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18, постанову Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20)). У вказаних справах Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми (п. 85). Матеріали справи свідчать та сторонами не спростовується, що АТ «СГ «ТАС»» виплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 301 847,89 грн., яке розраховано виходячи з вартості автомобіля до дорожньо-транспортної пригоди та вартості пошкодженого транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Завданий позивачу матеріальний збиток в загальній сумі складає 591 323,85 грн та саме з цієї суми підлягає відрахування належних йому сум, оскільки матеріали справи свідчать про те, що його автомобіль вважається фізично знищеним, тому в даному випадку, власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП. Враховуючи вищевикладене, оскільки витрати на відновлювальний ремонт автомобіля позивача перевищують його вартість на момент дорожньо-транспортної пригоди, його ремонт є економічно необґрунтованим, тому з відповідача на користь позивача не підлягає стягненню будь-яка сума, оскільки позивачеві сплачено різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, якщо позивач і має будь які претензії щодо відшкодування матеріальної шкоди, то вони можуть бути пред`явлені страховику, а тому позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 251 376,58 грн. не підлягає до задоволення, оскільки позов у цій сумі пред`явлено до неналежного відповідача, а належним відповідачем є АТ «СГ «ТАС»», що є підставою для відмови у позові в цій частині.
Заперечення відповідача щодо позовних вимог про стягнення 6500 грн. витрат на проведення експертизи та 4800 грн. витрат на евакуатор полягають у тому, що оцінка транспортного засобу позивача після ДТП була проведена страховиком АТ «СГ «ТАС»», з наведеного вбачається, що витрати на проведення оцінки транспортного засобу позивача у розмірі 6500 грн., які оформлені звітом №158/ч/25 від 13.08.2025 року - необґрунтовані, незрозуміло для якої мети вказана оцінка проводилась повторно, якщо вже був наявний звіт №90213 від 26.06.2025 року та Висновок про вартість пошкодженого колісного транспортного засобу № 90213-1 від 26.06.2025 р. щодо транспортного засобу позивача, відтак позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 6500 грн. витрат на проведення експертизи не підлягає до задоволення.
Крім того, за змістом ч.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) - у разі настання страхового випадку страховику межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі ст. 28 вказаного Закону - шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. За змістом ст. 29 зазначеного Закону – у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Таким чином, позовна вимога про стягнення витрат з відповідача на послуги евакуатора у сумі 4800 грн. до задоволення не підлягає у зв`язку з тим, що заявлена до неналежного відповідача, що є підставою для відмови в цій частині, оскільки за послуги евакуатора повинен сплачувати страховик.
Заперечення відповідача щодо відшкодування позивачу витрат на правову допомогу полягають у тому, що представником позивача не було надіслано на адресу відповідача доказів понесення витрат на правову допомогу, яких зазнав позивач, указане позбавило відповідача можливості подати до суду клопотання про зменшення розміру таких витрат, відтак у задоволенні стягнення витрат на правову допомогу з відповідача на користь позивача слід відмовити.
Щодо стягнення витрат на правову допомогу з позивача на користь відповідача представник відповідача вказує, що між ним та відповідачем було укладено договір про надання правової допомоги б/н від 18 листопада 2025 року, відповідно до п. 1.1 якого Адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу, а Клієнт зобов`язаний оплатити надану правову допомогу у порядку та строки, обумовлені Сторонами. Положеннями пп. 3.1 - 3.2. Договору в редакції додаткової угоди № 1 від 18 листопада 2025 року передбачено, що за правничу допомогу, яка полягає в представництві Адвокатом інтересів Клієнта по справі №357/17717/25 (у суді першої інстанції), Клієнт сплачує Адвокату гонорар (винагороду) в розмірі 22 000,00 грн.. Оплата Клієнтом Адвокату гонорару (винагороди) здійснюється у формі передплати на рахунок Адвоката. Згідно додаткової угоди №1 від 18 листопада 2025 року Адвокат і Клієнт погодили обсяг наданих Адвокатом послуг, Клієнт прийняв від Адвоката виконання послуг згідно акту наданих послуг від 01.12.2025 року. На виконання Договору про надання правової допомоги від 18 листопада 2025 року та Додаткової угоди №1 від 18 листопада 2025 року Клієнт сплатив Адвокату 22000 грн., що підтверджується квитанціями. Враховуючи наведене сторона відповідача просили в рахунок відшкодування судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги в суді стягнути з позивача на користь відповідача 22000 грн.
08.12.2025 через ЕКЕС від представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Асатрян О.В. надійшла відповідь на відзив у якій представник позивача вказувала, що представник відповідача безпідставно просить суд відмовити в задоволенні стягнення з відповідача витрат на правову допомогу позивача в розмірі 6 500, 00 грн., оскільки згідно вимог ст. 134 ЦПК України (попереднє визначення суми судових витрат) разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Представник позивача вказала у позовній заяві попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на професійну допомогу. При цьому сторона позивача надасть до суду заяву про стягнення витрат за професійну правничу допомогу, дотримуючись вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України до закінчення судових дебатів з долученням доказів понесених витрат.
Щодо стягнення витрат на правову допомогу з позивача на користь відповідача в розмірі 22 000,00 грн., то позивач не погоджується з розміром витрат на професійну правничу допомогу, вважають суму витрат на професійну правничу допомогу необґрунтовано завищеною та такою, що не відповідає складності справи та обсягу фактично наданих адвокатом послуг. Правова допомога – це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При цьому, необхідно врахувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження розміру витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги представником відповідача надано: - ордер адвоката Шумейко Я.В. від 20.11.2025 року; -копія договору про надання правової допомоги б/н від 18.11.2025 року; - акт надання послуг від 01.12.2025 року; - копія платіжної інструкції щодо оплати послуг. Разом з тим детальний опис робіт (наданих послуг) в матеріалах справи відсутній. При цьому, інформація, яка міститься в акті наданих послуг, зокрема - «вид послуг: представництво Адвокатом інтересів Клієнта по справі № 357/17717/25 (у суді першої інстанції)» та фіксований розмір гонорару, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та витраченим часом по кожному із видів робіт, необхідним для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу (висновок Верховного Суду від 23.11.2020 року у справі № 638/7748/18). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року, п.п. 34-36, рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 року, п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006 року, п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 року заявник має право на відшкодування судових витрат та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі втрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Також представник позивача зазначила, що позивачу не було відомо про те, що цивільно - правова відповідальність відповідача була застрахована на 1 210 000 грн. згідно умов договору обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а АТ «СГ «ТАС»» в порушення вимог ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 14.07.2025 року відшкодувало страхове відшкодування по договору ЕР223899065 від 04.10.2024 року в розмірі 160 000 грн. та 16.07.2025 року страхове відшкодування по договору ЕР 223899065 від 04.10.2024 року 141 847, 89 грн. У зв`язку з наведеним просили задовольнити позов повністю.
11.12.2025 через ЕКЕС від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Шумейко Я.В. надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких представник щодо доводів представника позивача адвоката Асатрян О.В. про витрати на правову допомогу, яких зазнав позивач, вказує на те, що із позовної заяви, а саме: п.4 додатку – копія договору про надання правової допомоги №16 від 09.06.2025 року, п.5 додатку – ордер від 09.06.2025 року, п.15 додатку – копія платіжки про оплату послуг адвоката від 10.04.2025 року, вбачається, що представником позивача вказані документи були надіслані до суду, в той же час не було надіслано на адресу відповідача докази понесення витрат на правову допомогу, яких зазнав позивач, а отже у задоволенні стягнення витрат на правову допомогу з відповідача на користь позивача необхідно відмовити. 
Також представник відповідача зазначає, що представник позивача посилаючись на нерелевантну практику Верховного Суду, вказує, що в матеріалах справи відсутній детальний опис робіт (наданих послуг), вчинених представником відповідача, однак згідно постанови Верховного Суду від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19 у разі встановлення адвокатом та клієнтом фіксованого розміру гонорару детальний опис робіт, виконаних під час надання правової допомоги не потрібен.
Представник відповідача зауважує, що з метою надання відповідачу правової (правничої) допомоги у обсязі, необхідному і достатньому для відновлення його порушених прав і законних інтересів, ним були вчинені наступні дії: - проведена консультація відповідача; - підготовлено і направлено адвокатський запит до АТ «СГ «ТАС»» про надання копій документів; - подано клопотання до суду про ознайомлення з матеріалами справи; - здійснено ознайомлення з матеріалами справи; - підготовлено та подано клопотання про участь у судових засіданнях у режимі відеоконференції; - з метою підготовки відзиву на позовну заяву здійснено аналіз актуальної судової практики; - підготовлено і направлено до суду відзив на позов; - підготовлено і направлено до суду заперечення на відповідь на відзив; - прийнято участь у одному судовому засіданні. Вчинення всіх цих дій в рамках надання правничої допомоги відповідачу потребувало значних сил, часу і енергії, і вони були неминучими, тобто такими, що неможливо було не вчинити, оскільки невчинення таких дій унеможливило відновлення порушених прав відповідача. Як наслідок, обсяг наданих адвокатом послуг і виконаних робіт повністю співмірний із заявленою сумою витрат на правову допомогу в обсязі 22 000,00 грн. Крім того, до суду надані всі необхідні документи, що підтверджують зазначену вартість наданих послуг. Таким чином вартість послуг на професійну правничу допомогу в сумі 22 000,00 грн. є такою, що відповідає ринковим умовам, підтвердженою належними і допустимими доказами, відображає реальний обсяг послуг, наданих адвокатом.
На спростування доводів представника позивача щодо необізнаності позивача про розмір цивільно-правової відповідальності відповідача у більшому розмірі ніж 160 000 грн представник відповідача вказував, що АТ «СГ «ТАС»» виплатило матеріальний збиток позивачу двома платежами: 04.10.2024 року в розмірі 160 000 грн. та 16.07.2025 року в розмірі 141 847, 89 грн. При цьому позивач подав заяву до АТ «СГ «ТАС»» від 01.07.2025 року про виплату йому саме 301 847,89 грн., тобто суми, яка перевищує звичайний ліміт у 160 000 грн. за вказаним договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Також, АТ «СГ «ТАС»» узгодила з позивачем вказаний розмір виплати у сумі 301 847,89 грн., а тому позивач не міг не знати про наявність у відповідача додаткового добровільного договору про страхування цивільно-правової відповідальності, оскільки отримав страхове відшкодування у розмірі 301 847,89 грн., замість 160 000 грн. згідно Договору комплексного страхування № FO02097732 від 04.10.2024 року, згідно з яким страхова сума за цим договором становить 1 050 000 грн. Представником позивача адвокатом Асатрян О.В. не надано до суду будь-якого документу, щодо узгодження між позивачем та АТ «СГ «ТАС»» суми страхового відшкодування. Таким чином, вказані доводи представника позивача свідчать про приховування дійсних обставин справи та про намір ввести в оману суд.
Процесуальні дії та рішення у справі.
05.11.2025 суд постановив ухвалу, якою прийняв указану позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання (т.1 а.с.89).
02.12.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву з додатками (т.1 а.с.105-200).
08.12.2025 до суду надійшла відповідь на відзив (т.1 а.с.204-213).
11.12.2025 до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив (т.1 а.с.222-230).
19.01.2026 суд постановив ухвалу, якою задовольнив клопотання представника позивача та залучив до участі у розгляді даної справи як третю особу АТ «СГ «ТАС»».
11.03.2026 суд постановив ухвалу із занесенням до протоколу судового засідання, якою продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів (т.2 а.с.33).
20.04.2026 суд постановив ухвалу із занесенням до протоколу судового засідання, якою закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.
06.05.2026 суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення відповідно до ч.1 ст.244 ЦПК України та повідомив сторони про дату та час проголошення повного тексту рішення.
В судовому засіданні в режимі ВКЗ представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Асатрян О.В. надала суду пояснення аналогічні письмово викладеній позиції у позовній заяві та відповіді на відзив. Додатково зазначила, що позивач лише з отриманням відзиву на позов в даній справі дізнався, що цивільно - правова відповідальність відповідача була застрахована на 1 210 000 грн., а тому вважає, що відповідач має відшкодовувати всі витрати, які не покрила виплачена страховиком страхова сума.
Представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Шумейко Я.В. у судовому засіданні позов визнав у частині стягнення з його довірителя моральної шкоди в розмірі 3000,00 грн, в іншій частині просив відмовити в задоволенні позову повністю та стягнути з позивача понесені відповідачем судові витрати на правову допомогу. 
Третя особа АТ «СГ «ТАС»» у судове засідання свого представника не направили, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Причини неявки суду не відомі. Процесуальним правом подачі письмових пояснень на позовну заяву у встановлений судом строк не скористались.
Суд з`ясувавши позицію учасників судового процесу, перевіривши викладені у заявах по суті обставини, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані докази, встановив наступні фактичні обставини та визначив зміст спірних правовідносин.
Так, суд установив, що 03 лютого 2025 року, об 11:15 на трасі А/Д М 05 КИЇВ-ОДЕСА 79 км. водій ОСОБА_2 , керуючи ТЗ «Volkswagen Transporter» н.з. НОМЕР_1 була не уважна, не слідкувала за дорожньою обстановкою, та під час перестроювання ліворуч не надала дорогу автомобілю, що рухався в попутному напрямку, по тій смузі на яку мала намір перестроїтись, в результаті чого відбулось зіткнення з ТЗ «Mercedes-Benz» н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 . Внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження чим завдано матеріальних збитків чим порушила п.2.3.6., 10.1., 10.3., 13.1; 2.3б ПДР України.
В результаті даної ДТП позивач скористався послугами евакуатора по перевезенню авто «Mercedes-Benz» н.з. НОМЕР_2 від м. Біла Церква до м. Києва, за що 03.02.2025 сплатив ФОП ОСОБА_4 4800,00 грн (т.1 а.с.79, 80).
Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.02.2025 року по справі №357/1954/25 закрито адміністративне провадження щодо відповідача ОСОБА_2 у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (т.1 а.с.10-12).
Постановою Київського апеляційного суду від 19.05.2025 року по справі №357/1954/25 – постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.02.2025 року у справі №357/1954/25 скасовано. Прийнято нову постанову, якою ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, провадження у справі закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу. Постанова суду набрала законної сили 19.05.2025 року (т.1 а.с.13-22).
Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18.03.2025 року по справі №357/1951/25 закрито адміністративне провадження щодо позивача ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (т.1 а.с.23-26).
Транспортний засіб відповідача VOLKSWAGEN Transporter, д.н.з. НОМЕР_1 був забезпечений відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № EP-223899065 у АТ «СГ «ТАС»» (т.1 а.с.143). Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну становить 160 000 грн.
Крім того, за Договором комплексного страхування № FO-02097732 від 04.10.2024 року, встановлено додаткове грошове забезпечення транспортного засобу відповідача (т.1 а.с.141, 142). За заподіяння шкоди майну третіх осіб внаслідок настання ДТП під час експлуатації ТЗ страхова сума за цим договором становить 1 050 000 грн. Фактично цивільно правова відповідальність відповідача була застрахована на 1 210 000 грн.
На підставі статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач повідомив АТ «СГ «ТАС»» про настання 03.02.2025 ДТП.
Відповідно до Звіту №90213 від 26.06.2025 року про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, складеного на замовлення АТ «СГ «ТАС»» суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 , ринкова вартість КТЗ позивача до пошкодження становить 591 323,85 грн. Ринкова вартість КТЗ позивача після ДТП становить - 289 475,96 грн (т.1 а.с.154-189).
01.07.2025 позивач ОСОБА_1 подав заяву про виплату страхового відшкодування в розмірі 301 847,89 грн (т.1 а.с.190, 191).
14.07.2025 року АТ «СГ «ТАС»» відшкодувало позивачу страхове відшкодування по договору ЕР223899065 від 04.10.2024 року в розмірі 160 000 грн. та 16.07.2025 року страхове відшкодування по договору ЕР 223899065 від 04.10.2024 року 141 847, 89 грн. (т.1 а.с.74-77).
Відповідно до Звіту №158/ч/25 від 13.08.2025 року про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, складеного на замовлення позивача суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 , вартість відновлювального ремонту КТЗ Mercedes-Benz Sprinter 313 д.р.н. НОМЕР_2 , визначена за витратним підходом, на 03.02.2025 року складає: 700 069,69 грн., ринкова вартість КТЗ Mercedes-Benz Sprinter 313 д.р.н. НОМЕР_2 , визначена за порівняльним підходом, може складати: 553 224,47 грн., (інструментальні дослідження КТЗ не проводилися). На підставі виконаних досліджень та рекомендацій, зроблено висновок, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику після аварійного пошкодження КТЗ Mercedes-Benz Sprinter 313 д.р.н. НОМЕР_2 станом на 03.02.2025 дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження: 553 224,47 грн (т.1 а.с.27-69).
За виготовлення указаного Звіту позивачем було сплачено 6500,00 грн (т.1 а.с.70-73).
З копії повідомлення АТ «СГ «ТАС»» № 2747 від 25.11.2025 (т.1 а.с.192-195), вбачається, що згідно з п. 30.1. ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно зі звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.
Вартість відновлювального ремонту автомобіля Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI н.з. НОМЕР_2 , згідно Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 90213 від 26.06.2025 СОД Масина. С.А. становить 700 069,69 грн.
Ринкова вартість автомобіля Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI н.з. НОМЕР_2 згідно Звіту № 90213 від 26.06.2025, становить 591 323,85 грн.
Згідно п. 30.2 ст. 30 цього ж Закону, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрата на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Вартість автомобіля у пошкодженому стані, згідно Висновку про вартість пошкодженого колісного транспортного засобу від 26.06.2025 № 90213-1 СОД ОСОБА_5 становить 289 475,96 грн.
Розрахунок суми страхового відшкодування: 591 323,85 грн. - 289 475.96 грн. = 301 847,89 грн.
01.07.2025 ОСОБА_1 подав до АТ «СГ «ТАС»» Заяву про страхове відшкодування, згідно якої просив здійснити виплату страхового відшкодування у сумі 301 847,89 грн.
Вказана сума страхового відшкодування, була перерахована АТ «СТ «ТАС»» ОСОБА_1 .
Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон 1961-ІV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).
За змістом ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
Статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» врегульовано порядок відшкодування шкоди, завданої власнику (володільцю) транспортного засобу, цивільно-правова відповідальність якого застрахована, та яка пов`язана з фізичним знищенням транспортного засобу.
Пунктом 30.1 цієї статті Закону передбачено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необгрунтованим. Ремонт вважається економічно необгрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.
Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (пункт 30.2 статті 30 Закону).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 752/16797/14-ц зазначено, що у випадку, якщо транспортний засіб є фізично знищеним, то його власнику відшкодовується виключно різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП (п.п.46-48).
Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (п.22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Відповідно до ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.
Згідно з ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
У постанові від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23.12.2015 у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування та зробила висновок, що: «відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність».
Тобто постраждалий має подати позов до винної у ДТП особи тільки у випадках, передбачених у статті 37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» або якщо розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. А за загальним правилом позов подається до страховика винної у ДТП особи.
Так, Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 р. у справі № 755/18006/15-ц, від 27.03.2019 р. у справі № 752/16797/14-ц).
В свою чергу у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження в справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».
Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Суд також зазначає, що оцінка транспортного засобу позивача після ДТП була проведена 26.06.2025 страховиком АТ «СГ «ТАС»», з наведеного вбачається, що витрати на проведення оцінки транспортного засобу позивача у розмірі 6500 грн., які оформлені звітом №158/ч/25 від 13.08.2025 року - необґрунтовані, не зрозуміло з якою метою вказана оцінка проводилась повторно, якщо вже був наявний звіт №90213 від 26.06.2025 року та Висновок про вартість пошкодженого колісного транспортного засобу № 90213-1 від 26.06.2025 р. щодо транспортного засобу позивача, складений тим же самим суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 . Відтак позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 6500 грн. витрат на проведення експертизи не підлягає до задоволення.
Таким чином, враховуючи викладене, оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія була застрахована, а матеріальна шкода завдана, внаслідок ДТП (різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП у зв`язку з фізичним знищенням автомобіля) виплачена АТ «СГ «ТАС»» позивачу, водночас витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП у розмірі 4800,00 грн не були виплачені позивачу АТ «СГ «ТАС»», суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення матеріальних збитків у розмірі 262 676,58 грн з відповідача, в зв`язку з тим, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими.
Водночас позов у частині відшкодування позивачу моральної шкоди в розмірі 3 000,00 грн підлягає до задоволення, оскільки позов у цій частині визнано відповідачем та суд не має сумнівів щодо добровільності визнання відповідачем факту спричиненої моральної шкоди позивачу та її розміру.
Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ст. 82 ЦПК України)
Щодо вирішення питання про відшкодування судових витрат, суд зазначає таке.
Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судом встановлено, що позивач при зверненні до суду з позовом у даній справі сплатив 2656,80 грн судового збору, що підтверджується квитанцією про сплату № 263376058 від 24.09.2025.
З урахуванням часткового задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір в розмірі 30,00 грн (3000х2656,80/265676,58), пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Статтею 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Суд звертається до правової позиції, зазначеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, у якій Велика Палата зробила наступні висновки.
Подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.
Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).
Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.
Тому враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.
Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц зробила висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу вважає за необхідне надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких позивач має заперечення».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 березня 2019 року у справі № 922/1163/18 вказано, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
Подібні правові позиції викладено у постанові Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі № 910/14598/20 та додатковій постанові Верховного Суду від 30 червня 2022 року у справі № 915/517/21.
Суд акцентує увагу, що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності відповідного заперечення іншої сторони, яка вказує на неспівмірність витрат та наводить відповідне обґрунтування, за потреби - з наданням доказів невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Із матеріалів справи вбачається, що при поданні позовної заяви представником позивача ОСОБА_1 – адвокатом Асатрян О.В. у позовній заяві, окрім іншого, заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу (т.1 а.с.6).
У позові зазначено, що позивач очікує понести витрати на професійну правову допомогу в сумі 6 500,00 грн (т.1 а.с.5).
До позовної заяви представником позивача було додано копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АА № 1224890 від 21.10.2025 (т.1 а.с.7) та копію договору № 16 про надання правничої допомоги від 09.06.2025, який укладено між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Асатрян О.В. (т.1 а.с.8).
Відповідно до п. 3.1. указаного Договору, за надані послуги Замовник, який діє в інтересах Клієнта виплачує адвокату гонорар в розмірі, зазначеному у додатковій угоді.
Відповідно до копії платіжної інструкції № Р24А416926323D6094 від 10.04.2025, наявної в матеріалах справи, Прокопенко А.В. в інтересах Макеєва А.Є. здійснила переказ власних коштів Асатрян О.В. на суму 6 500,00 грн (т.1 а.с.81).
При цьому матеріали справи не містять і суду не було надано будь-яких Додаткових угод укладених між позивачем (довіреною особою Прокопенко А.В. (т.1 а.с.200)) та адвокатом, на виконання вимог п.3.1 Договору, які б підтверджували розмір гонорару погоджений сторонами.
За таких умов, суд відмовляє у відшкодуванні судових витрат на правову допомогу позивачу у зв`язку з недоведеністю цієї вимоги.
Водночас, представник відповідача просив суд стягнути з позивача на користь відповідача 22 000,00 грн в рахунок відшкодування судових витрат на правову допомогу.
На підтвердження понесення відповідачем судових витрат на правову допомогу було надано копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ДН № 5404 від 22.03.2019 (т.1 а.с.95), копію ордеру на надання правничої допомоги серії АН № 1839653 від 20.11.2025 (т.1 а.с.96), копію договору про надання правничої (правової) допомоги від 18.11.2025, який укладено між адвокатом Шумейко Я.В. та ОСОБА_2 (т.1 а.с.138-140).
Відповідно до розділів 3, 4 указаного Договору, за правничу допомогу, передбачену в п.п. 1.2 Договору, Клієнт сплачує Адвокату винагороду в розмірі, визначеному Додатком № 1 до цього Договору. У ціну Договору не включені фактичні витрати щодо виконання Адвокатом зобов`язань за договором. Розмір оплати праці Адвоката при наданні правничої допомоги, а також умови та порядок розрахунків, визначаються сторонами в додатках до цього Договору. За домовленістю Сторін, оплата правничої допомоги може здійснюватись також у вигляді передоплати або авансу.
За змістом Додаткової угоди № 1 до Договору про надання правової допомоги від 18.11.2025 за правничу допомогу, яка полягає в представництві Адвокатом інтересів Клієнта по справі № 357/17717/25 (у суді першої інстанції) Клієнт сплачує Адвокату гонорар (винагороду) в розмірі 22 000,00 грн. Оплата Клієнтом Адвокату гонорару (винагороди) здійснюється у формі передплати на рахунок Адвоката відкритий у АТ КБ «ПриватБанк» (т.1 а.с.150).
Відповідно до копій платіжних інструкцій № Р24А5128448439D2810 від 19.11.2025 та № Р24А5163338755D8978 від 27.11.2025 відповідач Нікульшина Н.В. здійснила переказ власних коштів, як оплату за договором про надання правничої допомоги від 18.11.2025 у сумі по 11 000,00 грн, загалом 22 000,00 грн (т.1 а.с.147, 149).
Відповідно до Акту наданих послуг від 01.12.2025, Адвокат надав, а Клієнт прийняв послуги з представництва Адвокатом інтересів Клієнта по справі № 357/17717/25 (у суді першої інстанції). Загальна вартість послуг складає 22 000,00 грн. Підписанням цього акту сторони підтвердили факт належного надання послуг Адвокатом відповідно до положень цього Договору, Клієнт не має претензій до Адвоката щодо якості і обсягу наданих послуг (т.1 а.с.151).
При цьому, представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Асатрян О.В. не погоджувалася з розміром витрат на професійну правничу допомогу, та вважала суму витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 22 000,00 грн необґрунтовано завищеною та такою, що не відповідає складності справи та обсягу фактично наданих адвокатом послуг. Вказувала, що правова допомога – це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При цьому, необхідно врахувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Представник позивача посилалася на те, що в матеріалах справи відсутній детальний опис робіт (наданих послуг), натомість матеріали справи містять акт наданих послуг, який не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійсненим ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу. 
Суд розцінює вказані заперечення сторони позивача, як клопотання про зменшення судових витрат відповідача.
Вирішуючи питання про стягнення понесених відповідачем ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про те, що наявні у матеріалах справи документи є підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Матеріалами справи підтверджується факт отримання відповідачем послуг адвоката та понесення ним відповідних витрат під час розгляду справи в суді.
Таким чином, матеріалами справи підтверджено надання адвокатом Шумейко Я.В. правничої правової допомоги відповідачу ОСОБА_2 , що погоджено договором, додатковою угодою та актом надання послуг, на загальну суму 22 000,00 грн.
При цьому, суд враховує, ціну позову та значення справи для сторін, те, що публічний інтерес до справи відсутній, справа належить до категорії незначної складності, представник відповідача брав участь у судових засіданнях в режимі ВКЗ, а також враховуючи підготовку та подачу відзиву та заперечень на відповідь на відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , а відтак визначений розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає стягненню з позивача на користь відповідача, в сумі, яку просить відповідач, в рамках цієї справи, є неспівмірним та суперечить критеріям їх дійсності, необхідності та розумності.
За таких обставин, суд, взявши до уваги заперечення представника позивача ОСОБА_1 - адвокат Асатрян О.В., часткове задоволення позову, співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також критерії обґрунтованості й пропорційності, дійшов висновку про наявність підстав для зменшення витрат на професійну правничу допомоги у суді з 22 000 гривень до 3 000 гривень, що відповідає принципу справедливості і балансу інтересів сторін спору.
Такий висновок суду узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом в постанові від 25 квітня 2023 року у справі № 760/15657/21 та постанові від 25 березня 2026 року у справі № 722/1520/23.
Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що з позивача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді в сумі 3 000,00 гривень.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 133, 141, 258, 259, 265, 268, 284, 289, 352-355 ЦПК України суд,

У Х В А Л И В :
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС»» про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану в наслідок ДТП в розмірі 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійки.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 30 (тридцять) гривень 00 копійок.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок на відшкодування судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання на нього апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення - зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складання у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне найменування сторін та інших учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ;
Третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС»», код ЄДРПОУ 30115243, місцезнаходження: просп. Берестейський, буд. 65, м. Київ, індекс 03062.
Повний текст рішення складено та підписано 15.05.2026 року. 

Суддя 	О. Я. Ярмола