ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
05 травня 2026 року 	Справа № 280/7538/25 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Сацького Р.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом – ОСОБА_1 
до – Головного управління ДПС у Запорізькій області
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
27 серпня 2025 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі по тексту – відповідач), в якій позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 0368564-2411-0829-UA23060030000037089 від 06.06.2025 на суму 11 5311,10 грн;
- стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору.
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що спірне податкове повідомлення-рішення є протиправним та такими, що винесені з порушенням норм чинного законодавства України, а тому підлягає скасуванню, оскільки нежитлові будівлі використовує у сільськогосподарській діяльності. Вважає ППР Головного управління ДПС у Запорізькій області протиправним та винесеним всупереч нормам діючого законодавства, а отже таким, що підлягає скасуванню.
01.09.2025 ухвалою відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.
15.09.2025 представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, та зазначає, що оскаржуване позивачем податкове повідомлення-рішення є таким, що винесене в межах чинного законодавства України, а тому не підлягають скасуванню. Доводи позовної заяви зводяться до викладення фактичних обставин справи, цитування норм ПК України, наведення окремих цитат з постанов Верховного Суду по справі №600/5153/23-а, про те що судом не взято до уваги пояснення позивача у справі, що він є членом особистого селянського господарства, висловлення незгоди з нарахуванням податкових зобов`язань у сукупності з наявними доказами/ документами, не є належним викладенням заявленої підстави для визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 06.06.2025р. № 03685642411-0829-UA23060030000037089 на суму 115 311,10 грн. Лише сам по собі факт наявності у власності позивача будівлі, призначеної для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, не може свідчити про ознаку позивача як сільськогосподарського товаровиробника. Будь-яких доказів того, що позивач безпосередньо займається сільськогосподарською діяльністю та є сільськогосподарським товаровиробником позов та додані документи не містять.
19.09.2025 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначив, що контролюючий орган не надає доказів того, що спірні будівлі позивачем не використовувалися в сільськогосподарській діяльності. Позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі.
02.10.2025 від представника відповідача надійшли додаткові пояснення.
Судом встановлено, що позивач, зареєстрований як фізична особа-підприємець та ОСОБА_1 відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, зареєстрований як ФОП (Дата запису: 17.12.2013 Номер запису: 20830000000002872), із відкритими КВЕД: 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур,01.61 Допоміжна діяльність у рослинництві, 01.63 Післяурожайна діяльність, 10.61 Виробництво продуктів борошномельно-круп`яної промисловості, 16.29 Виробництво інших виробів з деревини; виготовлення виробів з корка, соломки та рослинних матеріалів для плетіння, 46.71 Оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами, 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля, 47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами, 49.41 Вантажний автомобільний транспорт 52.10 Складське господарств.
Для здійснення господарської діяльності позивач має у володінні нежитлове приміщення загальною площею 1624,1 м2, яке відповідно до витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно належить позивачу на підставі рішення Вільнянського районного суду Запорізької області суду №314/1143/13-ц від 06.03.2013 року.
Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області суду №2-1073/2009 від 06.08.2009 року визнано, що корівник (інвентарний номер 10021) за адресою АДРЕСА_1 с об`єктом нерухомого майна; визнано дійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу корівника (інвентарний номер 10021) за адресою АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_1 та ВАТ «Металург» 14.09.2006 р.; визнано за ОСОБА_1 право власності на об`єкт нерухомого майна - корівник (інвентарний номер 10021) за адресою АДРЕСА_1 .
Довідкою від 26.08.2025р., виданою Павлівською сільською радою Запорізького району Запорізької області підтверджується те, що за адресою: АДРЕСА_1 в знаходиться нежитлове приміщення загальною площею 1624,1 кв.м, яке згідно витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності належить ОСОБА_1 (РНОКППП НОМЕР_1 ). Цільове призначення приміщення - виробниче (розміщення ферма для коров). Даний об`єкт використовується власником згідно цільового призначення для провадження власної сільськогосподарської діяльності.
ГУ ДПС у Запорізькій області було сформоване податкове повідомлення-рішення форми «Ф» на вищезазначений об`єкт нежитлової нерухомості по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки від 06.06.2025 р. за 2024 рік №03685642411-0829-UA23060030000037089 на суму 115 311,10 грн.
Податкове повідомлення-рішення направлено 20.06.2025 р. за податковою адресою Позивача засобами поштового зв`язку «Укрпошта» рекомендованим листом з повідомленням про вручення та отримано позивачем 28.06.2025 року.
Позивач, вважаючи прийняте владним суб`єктом протиправними та такими, що порушують його права, звернувся за їхнім захистом до суду.
Вирішуючи спір по суті правовідносин суд, зазначає наступне.
Згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1, підпунктом 266.2.1 пункту 266.2, підпунктами 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України встановлено, що cтавки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Згідно з підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
За змістом підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України передбачено, що податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Відповідно до пункту 30.1 статті 30 ПК України податковою пільгою є передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.
Підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, було передбачено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Отже, споруда (будівля) не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за наявності сукупності умов: така нежитлова будівля віднесена до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000; власником такої будівлі (юридична та фізична особа) є сільськогосподарський товаровиробник; така нежитлова будівля не здається її власником в оренду, лізинг, позичку.
У подальшому до ПКУ було внесено зміни, а саме підпункт "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПКУ в редакції Закону від № 3603-IX від 23.02.2024 було викладено у наступній редакції: «ж) будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Нежитлові сільськогосподарські будівлі" (код 1271) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.».
Згідно з положеннями підпункту «ж» підпункту 266.2.2 означеної норми не є об`єктом оподаткування «будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку».
Достатньою підставою для надання податкової пільги виступає саме специфіка суб`єкта оподаткування сільськогосподарський товаровиробник та об`єкту оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме: статусу Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства.
При цьому, єдиною умовою (застереженням) для незастосування відповідної податкової пільги чинним на момент виникнення спірних правовідносин податковим законодавством передбачено надання будівель їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Належних та допустимих, достатніх та достовірних доказів, у розумінні приписів ст. ст. 73-76 КАС України, здавання позивачем належних йому будівель сільськогосподарського призначення в оренду, лізинг, позичку, тощо, контролюючим органом не надано, а судом під час розгляду та вирішення справи не добуто.
Наведене правозастосування відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній, зокрема, в постанові від 21 травня 2024 року у справі № 600/5153/23-а та від 05.02.2025 року у справі № 500/6132/23.
Верховний Суд у постановах від 22 квітня 2020 року у справі №540/2206/19, від 21 жовтня 2020 року у справі № 806/2686/18, від 17 лютого 2021 року у справі № 820/3707/17 зазначив, що правовий аналіз цієї норми зумовлює висновок, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
Провівши правовий аналіз зазначеної вище норми права, суд дійшов висновку, що застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у абз. ж пп.266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, законодавець ключовими критеріями обрав сукупність дотримання трьох обов`язкових умов: 1) віднесення будівлі до класу будівель сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства; 2) власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником; 3) вказані будівлі не здаються в оренду, лізинг, позичку.
Отже, будівлі та споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, віднесені до відповідного класу Державного класифікатора 018-2000, використовуються та належать фізичним особам, що займаються сільськогосподарською діяльністю, мають у володінні, користуванні чи розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин, не є об`єктами оподаткування згідно з абз. ж пп.266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.
Таке правозастосування відповідає практиці Верховного Суду (постанови від 26 листопада 2020 року у справі №560/168/19, від 04 березня 2021 року у справі №500/2782/18).
Пільга, встановлена абз. ж пп.266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.
Так, оцінюючи спірні податкові повідомлення - рішення, суд повинен дослідити наявність підстав для застосування податкової пільги, передбаченої абз. ж пп.266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.
Так, Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) в Україні. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення. Будівлі класифікуються за їх функціональним призначенням. Згідно з ДК 018-2000 клас Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства включає: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси, тощо віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» (група 127 «Будівлі нежитлові інші» клас 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства»).
До будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства», що включає підкласи: 1271.1 «Будівлі для тваринництва»; 1271.2 «Будівлі для птахівництва»; 1271.3 «Будівлі для зберігання зерна»; 1271.4 «Будівлі силосні та сінажні»; 1271.5 «Будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства»; 1271.6 «Будівлі тепличного господарства»; 1271.7 «Будівлі рибного господарства»; 1271.8 «Будівлі підприємств лісівництва та звірівництва»; 1271.9 «Будівлі Сільськогосподарського призначення інші».
Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.
Згідно з ДК 018-2000 до групи (код 127) «Будівлі нежитлові» належить клас (код 1271) «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства», який включає будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо.
На підтвердження використання в сільськогосподарській діяльності об`єктів нерухомості позивачем додані надані фотокопії зазначених приміщень з яких убачається їх зовнішній вигляд та зберігання сільгосптехніки.
Додатковим рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області суду №314/1143/13-ц від 06.03.2013 року вирішено: «1. Визнати, що корівник (інвентарний номер 10021) за адресою вул. Нова, 1в, с. Кірово, Вільнянського району Запорізької області є об`єктом нерухомого майна. 2. Визнати дійсним, з моменту укладення договір купівлі-продажу корівника (інвентарний номер 10021) за адресою вул.Нова, 1в, с. Кірово Вільнянського району Запорізької області укладений між ОСОБА_1 та ВАТ «Металург» 14.09.2006 р. 3. Визнати за ОСОБА_1 право власності на об`єкт нерухомого майна - корівник (інвентарний номер 10021) за адресою АДРЕСА_1 ».
Відповідно до технічного паспорту об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 відноситься до нежитлових виробничих приміщень та є фермою для корів.
Також, довідкою від 26.08.2025р., виданою Павлівською сільською радою Запорізького району Запорізької області підтверджується те, що за адресою: Запорізький район, Запорізька область, село Семененкове, вулиця Нова, 1в знаходиться нежитлове приміщення загальною площею 1624,1 кв.м, яке згідно витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності належить ОСОБА_1 (РНОКППП НОМЕР_1 ). Цільове призначення приміщення - виробниче (розміщення ферма для коров). Даний об`єкт використовується власником згідно цільового призначення для провадження власної сільськогосподарської діяльності.
Таким чином, нерухоме майно, що належало позивачу на праві власності, не є об`єктом оподаткування, згідно з пп. ж пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, оскільки використовується позивачем безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, як сільськогосподарським товаровиробником шляхом вирощування сільськогосподарської продукції та сільськогосподарських культур.
Разом з тим, загальні підходи до визначення поняття сільськогосподарського виробника сформульовані у постановах Верховного Суду від 1 квітня 2021 року у справі № 820/6752/16, від 17 лютого 2021 року у справі № 820/3707/17, від 24 квітня 2020 року у справі №540/2206/19, від 10 квітня 2020 року у справі №823/1751/17.
У цих постановах Верховний Суд зазначив, що відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власно виробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Тобто, визначення сільськогосподарський товаровиробник, яке міститься у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу - Спрощена система оподаткування, облік та звітність, тоді як в даному випадку йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ ХІІ Податок на майно).
Визначення поняття сільськогосподарський товаровиробник також міститься у статті 1 Закону України Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років від 18 січня 2001 року № 2238-III, під яким мається на увазі фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власно виробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.
Більше того, законодавець з метою визначення осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вжив також поняття виробники сільськогосподарської продукції.
Так, згідно з абзацом другим статті 1 Закону України Про сільськогосподарський перепис виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.
Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що поняття сільськогосподарський товаровиробник не суперечить його визначенню у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, яке, до того ж, має чітко обмежену сферу застосування. Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів відповідно до положень пункту5.3 статті 5 ПК України.
Зазначене дає підстави для висновку, що в розумінні абзацу ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України право на пільгу зі сплати податку мають особи (як юридичні, так і фізичні), які безпосередньо займаються сільськогосподарською діяльністю, тобто, зайняті у процесі виробництва, переробкою власно виробленої сільськогосподарської продукції та її подальшої реалізації.
Зазначений висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 23.09.2021 у справі № 140/2700/19.
Таким чином, у розумінні вищенаведених норм та практики їх застосування Верховним Судом у схожих правовідносинах, слід дійти висновку, що позивач наділений статусом сільськогосподарського товаровиробника, а тому має право на пільгу, передбачену пунктом ж підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України.
Стосовно висновку контролюючого органу про відсутність доказів використання приміщень позивачем у власній господарській діяльності через неподання ним повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою № 20-ОПП суд відзначає наступне.
Згідно п. 63.3 ст. 63 Податкового кодексу України з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об`єктів оподаткування або об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку).
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, може прийняти рішення про зміну основного та неосновного місця обліку великого платника податків, у тому числі визначити, що облік такого платника податків здійснює територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, який здійснює супроводження великих платників податків, та його структурні підрозділи в разі створення.
Об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням, є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідним розділом цього Кодексу.
Платник податків зобов`язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцем обліку, повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків.
Заява про взяття на облік платника податків за неосновним місцем обліку подається у відповідний контролюючий орган протягом 10 робочих днів після створення відокремленого підрозділу, реєстрації рухомого чи нерухомого майна чи відкриття об`єкта чи підрозділу, через які провадиться діяльність або які підлягають оподаткуванню.
Абзацом 7 пункту 7.2 розділу VII Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 за № 1588 (далі Порядок № 1588) встановлено, що також взяття на облік за неосновним місцем обліку здійснюється на підставі повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою № 20-ОПП (додаток 10), поданого платником відповідно до розділу VIII цього Порядку, та якщо у такому повідомленні платник податків визначив контролюючий орган, у якому бажає стати на облік за неосновним місцем обліку за місцезнаходженням відповідного об`єкта оподаткування.
Пунктом 8.3. розділу VIII Порядку № 1588 передбачено, якщо у платника податків відбувається реєстрація, створення чи відкриття об`єкта оподаткування на території адміністративно-територіальної одиниці, де він не перебуває на обліку, то такий платник податків зобов`язаний стати на облік за неосновним місцем обліку у контролюючому органі за місцезнаходженням такого об`єкта у порядку, визначеному розділом VII цього Порядку.
За змістом абзацу першого пункту 8.4 розділу VIII Порядку № 1588 повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою № 20-ОПП подається протягом 10 робочих днів після їх реєстрації, створення чи відкриття до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків.
У п. 8.5. розділу VIII Порядку № 1588 передбачено, що у разі зміни відомостей про об`єкт оподаткування, а саме: зміна типу, найменування, місцезнаходження, виду права або стану об`єкта оподаткування, платник податків надає до контролюючого органу за основним місцем обліку повідомлення за формою № 20-ОПП з оновленою інформацією про об`єкт оподаткування, щодо якого відбулися зміни, в такому самому порядку та строки, як і при реєстрації, створенні чи відкритті об`єкта оподаткування.
З аналізу наведених норм чинного законодавства України вбачається, що незалежно від системи оподаткування, цю форму повинні подавати всі ФОП (які перебувають на спрощеній та загальній системах), у яких є об`єкти оподаткування та об`єкти, пов`язані з оподаткуванням. Форма 20-ОПП подається протягом 10 робочих днів після реєстрації ФОП або будь-якої зміни інформації по об`єкту оподаткування.
При цьому контролюючим органом в ході розгляду зазначеної справи не наведено підстав, за яких у позивача виник обов`язок подання повідомлення за формою № 20-ОПП у той час, коли право власності на об`єкти нерухомого майна зареєстровано у 2010 році.
У разі ж неподання або несвоєчасного подання платником податків інформації, податкової звітності інших документів, п.п. 19-1.1.34 п. 19-1.1 ст. 19 Податкового кодексу України передбачено право контролюючого органу визначення в установлених цим Кодексом, іншими законами України випадках сум податкових та грошових зобов`язань платників податків, застосування і своєчасне стягнення сум передбачених законом штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Також суд відзначає, що неподання або несвоєчасне подання позивачем повідомлення за формою № 20-ОПП не свідчить про те, що у зазначених об`єктах нерухомості позивач не здійснює сільськогосподарську діяльність або про їх невикористання позивачем в своїй діяльності.
Інших належних та допустимих, достатніх та достовірних в розумінні приписів ст. ст. 73-76 КАС України доказів не здійснення сількогосподарської діяльності, невикористання об`єктів нерухомості позивачем у своїй діяльності, або їх належності до інших категорій ніж сільськогосподарського призначення відповідачем не надано, а судом під час розгляду справи по суті не добуто.
Отже, відповідач не довів, що позивач впродовж 2020-2021 років використовував належні йому на праві власності об`єкти нерухомості у будь-якій іншій, відмінній від сільськогосподарської діяльності спосіб.
Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що покладення обов`язку щодо сплати податку на належне позивачу нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки суперечить підпункту ж 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, що є підставою для скасування оскаржуваних позивачем податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Харківській області.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Згідно із частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку про не відповідність оскаржуваного рішення критеріям, які встановлені частиною 2 статті 2 КАС України, з огляду на що наявні підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Згідно із частиною 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Положеннями частини 1 статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Оскільки адміністративний позов підлягає до задоволення, то сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, просп. Соборний, буд. 166, код ЄДРПОУ ВП 44118663) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії -задовольнити у повному обсязі.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області № 0368564-2411-0829-UA23060030000037089 від 06.06.2025 на суму 11 5311,10 грн;.
Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 968,96 грн, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 05 травня 2026 року.

Суддя Р.В. Сацький