ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

15 червня 2026 року	Справа №160/30693/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турової О.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якій позивач, з урахуванням уточненої позовної заяви, просить: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №26479/03-16 від 06.10.2025 року про відмову у переведенні на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області перевести ОСОБА_1 на пенсію у зв`язку з втратою годувальника та здійснити перерахунок пенсії з 06.09.2025 року, з урахуванням раніше проведених виплат.
В обґрунтування позовної заяви зазначається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку у пенсійному органі та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року (далі - Закон №1058-ІV). При цьому ОСОБА_1 є непрацездатним членом сім`ї (дружиною) померлого годувальника – ОСОБА_2 , та перебувала на його утриманні, що дає право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст.36 Закону №1058-ІV. Однак, оскаржуваним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №26479/03-16 від 06.10.2025 року позивачеві протиправно відмовлено у переведенні на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст.36 Закону №1058-ІV з посиланням на те, що відповідно до матеріалів пенсійної справи та додатково наданих документів не підтверджено факт перебування на утриманні на день смерті годувальника, а наданий акт від 24.09.2025 року, виданий ОСББ «Наш дім», не відповідає вимогам Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005р. за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1). Позивач не погоджується з позицією відповідача та стверджує, що наданий нею до заяви про переведення на пенсію у зв`язку з втратою годувальника акт ОСББ «Наш дім» від 24.09.2025 року, яким підтверджено факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю разом з її померлим чоловіком на день його смерті за однією адресою, є належним документом, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, у розумінні приписів п.2.11 Порядку №22-1, яким, зокрема, передбачено, що за такий документ приймаються також документи, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання особи, зокрема органом місцевого самоврядування, що підтверджують факт проживання (разом з годувальником за однією адресою). Також позивач звертала увагу, що нею додатково надавався акт ОСББ «За мир, 26» від 24.09.2025 року, яким підтверджено, що ОСОБА_1 не проживала за адресою місця її реєстрації. Таким чином, наданими відповідачу документами було належним чином підтверджено факт перебування ОСОБА_1 , як непрацездатного члена сім`ї, на утриманні у її померлого чоловіка ОСОБА_2 , отже, у відповідача не було підстав для відмови у переведенні позивача з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст.36 Закону №1058-ІV.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.10.2025 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено позивачу строк – десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову шляхом подання до суду: уточненої позовної заяви, в якій чітко зазначити кого саме позивач вважає відповідачем (відповідачами) у цій справі та до кого спрямовує свої позовні вимоги, і у разі визначення двох відповідачів - зазначити позовні вимоги щодо кожного з них, а також копій цієї уточненої позовної заяви та додатків до неї відповідно до кількості осіб, що беруть участь у справі; належним чином завірених копій документів, долучених до позовної заяви, для суду та відповідно до кількості учасників справи.
На виконання вимог ухвали суду від 29.10.2025 року позивачем подано уточнену позовну заяву для суду та учасників справи, а також копії доданих до неї документів відповідно до кількості учасників справи, у якій відповідачем зазначено Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області до якого звернуто позовні вимоги.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.02.2026 року прийнято вищевказану уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/30693/25 за цією позовною заявою і призначено цю справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали суду.
Також ухвалою суду від 19.02.2026 року витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області засвідчену належним чином копію пенсійної справи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).
04.03.2026 року та 10.03.2026 року до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на виконання вимогу хвали суду від 19.02.2026 року надійшли засвідчені належним чином копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 .
Копію позовної заяви, а також копії доданих до позовної заяви документів та ухвалу суду від 19.02.2026 року Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області отримало через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» до вланосого електроного кабінету 24.10.2025 року та 19.02.2026 року, відповідно, що підтверджується довідками про доставку електронних листів, які наявні в матеріалах справи, однак, станом на час розгляду справи відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.
При цьому за приписами частини 6 статті 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд зазначає наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку у пенсійному органі та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року.
Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому та Чечелівському районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 19 серпня 2025 року, між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , укладено шлюб, який зареєстровано 19.08.2025 року. 
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 08.09.2025 року. 
Судом також встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був пенсіонером та отримував пенсію за віком, призначену 02.05.1997 року. Так, відповідно до витягу Форма РС-право за пенсійною справою №912030145784 страховий стаж ОСОБА_2 складає - 36 років 01 місяць 15 днів, в тому числі стаж за Списком №1 – 10 років 0 місяців 0 днів, а всього для розрахунку пенсії стаж – 46 років 01 місяць 15 днів. 
29.09.2025 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про переведення її з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
До вказаної заяви ОСОБА_1 надала пакет документів, зокрема: копію паспорта ОСОБА_1 серії НОМЕР_4 , копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2 серії НОМЕР_3 , довідку про склад сім`ї померлого годувальника від 24.09.2025 року, документ про місце проживання (реєстрації) особи – Витяг з Реєстру територіальної громади №2025/011068543 від 07.08.2025 року, акт ОСББ «Наш дім» від 24.09.2025 року та акт ОСББ «За мир, 26» від 24.09.2025 року.
Так, відповідно до паспорта громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_1 , серії НОМЕР_4 та Витягу з Реєстру територіальної громади №2025/011068543 від 07.08.2025 року ОСОБА_1 з 11.02.1997 року зареєстрована за адресою місця проживання: АДРЕСА_1 .
Разом з тим, як слідує з акта ОСББ «За мир, 26» від 24.09.2025 року, ОСОБА_1 прописана, але не проживала за адресою: АДРЕСА_1 з 1997 року і по теперішній час.
Водночас, актом ОСББ «Наш дім» від 24.09.2025 року підтверджено, що ОСОБА_1 спільно проживала з ОСОБА_2 однією родиною за адресою: АДРЕСА_2 з 1997 року до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області визначено органом, уповноваженим розглянути вищевказану заяву позивача про переведення на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 06.10.2025 року №26479/03-16 ОСОБА_1 відмовлено у переведенні з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» через те, що відповідно до матеріалів пенсійної справи та додатково наданих документів не підтверджено факт перебування на утриманні на день смерті годувальника, а наданий акт від 24.09.2025 року, виданий ОСББ «Наш дім», не відповідає вимогам Порядку №22-1.
Не погоджуючись з вищевказаним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про відмову у переведенні з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, позивач звернулася до суду з цією позовною заявою.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Згідно із статтею 92 Основного закону виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року (далі - Закон №1058-ІV).
Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону №1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Частиною 1 статті 9 Закону №1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
При цьому частинами першою та другою статті 10 Закону №1058-IV передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.
Відповідно до ч.1 ст.36 Закону №1058-ІV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.
Згідно з п.1 ч.2 ст.36 Закону №1058-ІV непрацездатними членами сім`ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.
Відповідно до ч.3 ст.36 зазначеного Закону до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
При цьому абз.1 ч.1 ст.26 Закону №1058-ІV встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Як слідує з ч.1 ст.32 Закону №1058-ІV особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: 
для осіб з інвалідністю II та III груп:
до досягнення особою 23 років включно - 1 рік;
від 24 років до досягнення особою 26 років включно - 2 роки;
від 27 років до досягнення особою 28 років включно - 3 роки;
від 29 років до досягнення особою 31 року включно - 4 роки;
від 32 років до досягнення особою 33 років включно - 5 років;
від 34 років до досягнення особою 35 років включно - 6 років;
від 36 років до досягнення особою 37 років включно - 7 років;
від 38 років до досягнення особою 39 років включно - 8 років;
від 40 років до досягнення особою 42 років включно - 9 років;
від 43 років до досягнення особою 45 років включно - 10 років;
від 46 років до досягнення особою 48 років включно - 11 років;
від 49 років до досягнення особою 51 року включно - 12 років;
від 52 років до досягнення особою 55 років включно - 13 років;
від 56 років до досягнення особою 59 років включно - 14 років.
Згідно з п.3 ч.1 ст.45 Закону №1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.
За приписами ч.3 ст.45 Закону №1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005р. за №1566/11846, затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок №22-1).
Згідно з пунктом 2.3 розділу ІІ Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу. Також надаються такі документи:
1) документ, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті) особи, якій призначається пенсія (надається у разі відсутності в паспорті громадянина України або свідоцтві про народження інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків), та померлого годувальника (надається у разі, якщо особа, яка звернулася із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, має такі документи);
2) свідоцтво про народження або документ, що посвідчує особу, зазначений у пункті 2.9 цього розділу, якій призначається пенсія;
3) документи, що засвідчують родинні стосунки члена сім`ї з померлим годувальником;
4) свідоцтво про смерть годувальника, або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім чи оголошення його померлим, або інформація з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин;
5) документи про вік померлого годувальника сім`ї за відсутності таких даних у свідоцтві про смерть чи рішенні суду про визнання годувальника безвісно відсутнім або оголошення його померлим;
6) довідки загальноосвітніх навчальних закладів системи загальної середньої освіти, професійно-технічних, вищих навчальних закладів, закладів освіти за кордоном про те, що особи, зазначені в абзаці другому пункту 2 частини другої статті 36 Закону, навчаються за денною формою навчання;
7) документи про те, що чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків, дід, баба, брат чи сестра померлого годувальника незалежно від віку і працездатності не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років;
8) відомості про місце проживання;
9) документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника;
10) експертний висновок про встановлення причинного зв`язку смерті годувальника з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (крім дружин (чоловіків), які втратили годувальника з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, та звернулися за призначенням пенсії у зв`язку з втратою годувальника). Орган, що призначає пенсію, додає до заяви одержані ним від МСЕК виписки з актів огляду в МСЕК дорослих членів сім`ї, яким право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника надається внаслідок їх інвалідності. До заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника сім`ї військовослужбовця строкової служби додається документ, одержаний від військової частини або районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки чи відповідного підрозділу розвідувального органу чи іншої військової установи, що засвідчує дату та причину смерті військовослужбовця, або документ про визнання військовослужбовця безвісно відсутнім або оголошення його померлим. Якщо смерть настала після звільнення з військової служби, подаються свідоцтво ДРАЦС про смерть, довідка територіального центру комплектування та соціальної підтримки чи відповідного підрозділу розвідувального органу про проходження військової служби із зазначенням дати призову, дати і підстав звільнення з військової служби та висновок МСЕК про те, що смерть військовослужбовця пов`язана з проходженням військової служби. До заяви про призначення пенсії в разі втрати годувальника членам сім`ї особи, яка загинула (померла) внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час безпосередньої участі в АТО/ООС або під час безпосередньої участі в обороні України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації, додаються документи згідно з Порядком надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2015 року № 740 (при призначенні пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» членам сім`ї осіб, зазначених в пунктах «е» та «є» статті 3 цього Закону). До заяви про призначення пенсії членам сім`ї померлого пенсіонера повинні бути додані необхідні документи, зазначені в цьому пункті. Заробіток у такому випадку визначається за документами, що є в пенсійній справі померлого годувальника, або за поданими додатково документами відповідно до вимог частини першої статті 40 Закону;
11) документи про стаж особи, якій призначається пенсія, визначені підпунктом 2 пункту 2.1 цього розділу (для визначення пенсійного віку осіб, зазначених у пункті 1 частини другої статті 36 Закону).
Відповідно до пункту 2.11 розділу ІІ Порядку №22-1 за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються відомості про місце проживання (разом з годувальником за однією адресою), зазначені у пункті 2.22 цього розділу, або документи, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання особи, зокрема органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт. У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку.
При цьому п.2.22 розділу ІІ Порядку №22-1 встановлено, що для підтвердження інформації про місце проживання особа може надавати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні».
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є дружиною померлого ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , досягла пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону №1058-IV (на момент звернення з заявою про призначення пенсії позивачці виповнилося 69 років) та є отримувачем пенсії віком, а тому у розумінні приписів п.1 ч.2 ст.36 Закону №1058-ІV вона є непрацездатним членом сім`ї померлого ОСОБА_2 .
Судом також встановлено та відповідачем не заперечується, що померлий годувальник - ОСОБА_2 на день смерті був пенсіонером та отримував пенсію за віком, призначену 02.05.1997 року, мав страховий стаж - 36 років 01 місяць 15 днів, в тому числі стаж за Списком №1 – 10 років 0 місяців 0 днів, а всього для розрахунку пенсії стаж – 46 років 01 місяць 15 днів, що підтверджується витягом Форма РС-право за пенсійною справою №912030145784.
При цьому, зважаючи на те, що наданими як відповідачу, так і суду документами підтверджено проживання ОСОБА_1 разом з померлим годувальником ОСОБА_2 за однією адресою (відповідно до акта ОСББ «Наш дім» від 24.09.2025 року підтверджено, що ОСОБА_1 спільно проживала з ОСОБА_2 однією родиною за адресою: АДРЕСА_2 з 1997 року до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ), позивач вважається такою, що була на утриманні померлого годувальника у розумінні приписів ч.3 ст.36 Закону №1058-ІV та пункту 2.11 розділу ІІ Порядку №22-1.
Доводи відповідача, викладені в оскаржуваному рішенні, відносно того, що у переведенні ОСОБА_1 на пенсію у зв`язку з втратою годувальника слід відмовити, оскільки відповідно до матеріалів пенсійної справи та додатково наданих документів не підтверджено факт перебування на утриманні на день смерті годувальника, а наданий акт від 24.09.2025 року, виданий ОСББ «Наш дім», не відповідає вимогам Порядку №22-1, є безпідставними, з огляду на таке.
Дійсно, згідно з наданими до заяви про переведення позивача на пенсію у зв`язку з втратою годувальника документами ОСОБА_1 та її померлий чоловік ОСОБА_2 мали зареєстроване місце проживання за різними адресами.
Так, зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є: АДРЕСА_1 , аз ареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 було: АДРЕСА_2 .
Водночас, відповідно до акта ОСББ «За мир, 26» від 24.09.2025 року ОСОБА_1 прописана, але не проживала за адресою: АДРЕСА_1 з 1997 року і по теперішній час.
Разом з цим, актом ОСББ «Наш дім» від 24.09.2025 року підтверджено, що ОСОБА_1 спільно проживала з ОСОБА_2 однією родиною за адресою: АДРЕСА_2 з 1997 року до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Як вказано вище, відповідно до пункту 2.11 розділу ІІ Порядку №22-1 за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються:
1) відомості про місце проживання (разом з годувальником за однією адресою), зазначені у пункті 2.22 цього розділу, 
2) або документи, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання особи, зокрема органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт.
З аналізу наведених норм пунктів 2.11, 2.22 розділу ІІ Порядку №22-1 слідує, що документом, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, окрім, відомостей про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», можуть бути й інші документи, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання особи, зокрема, але невиключно, органом місцевого самоврядування, що підтверджують факт проживання разом з годувальником за однією адресою, при цьому пункт 2.11 розділу ІІ Порядку №22-1 не містить вичерпного переліку таких документів, а також не містить вичерпного переліку органів (осіб), що можуть видавати такі документи за місцем проживання особи.
Отже, надані ОСОБА_1 на підтвердження факту перебування її на утриманні у померлого годувальника акти від 24.09.2025 року, видані ОСББ «Наш дім» та ОСББ «За мир, 26», відносяться до визначених п.2.11 розділу ІІ Порядку №22-1 інших документів, виданих відповідно до чинного законодавства за місцем проживання особи, що підтверджують факт проживання разом з годувальником за однією адресою, тобто факт перебування на утриманні померлого годувальника непрацездатного члена сім`ї.
Будь-яких доводів та обґрунтувань на користь викладеного в оскаржуваному рішенні твердження про те, що наданий позивачем акт від 24.09.2025 року, виданий ОСББ «Наш дім», не відповідає вимогам Порядку №22-1, відповідач в оскаржуваному рішенні не навів.
Водночас, слід зазначити, що Порядок №22-1 не містить будь-яких вимог до форми та змісту документів, виданих відповідно до чинного законодавства за місцем проживання особи, зокрема, органом місцевого самоврядування, що підтверджують факт проживання разом з годувальником за однією адресою. 
Разом з цим, наданий позивачем акт від 24.09.2025 року, виданий ОСББ «Наш дім», за своїм змістом містить всю необхідну інформацію, яка надає змогу встановити обставини щодо проживання позивача з померлим годувальником за однією адресою на день смерті останнього.
Відтак, підстави для неврахування пенсійним органом означеного вище акта від 24.09.2025 року, виданого ОСББ «Наш дім», відсутні.
Таким чином, наданими доказами підтверджено, що позивач як непрацездатний член сім`ї померлого годувальника, перебувала на утриманні останнього та у зв`язку із його смертю, зважаючи на наявність у нього на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності (не менше 15 років), набула право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі приписів ст.36 Закону №1058-ІV.
За наведених обставин, оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 06.10.2025 року №26479/03-16 про відмову ОСОБА_1 у переведенні з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст.36 Закону №1058-ІV є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині - задоволенню.
Щодо частини позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області перевести ОСОБА_1 на пенсію у зв`язку з втратою годувальника та здійснити перерахунок пенсії з 06.09.2025 року, з урахуванням раніше проведених виплат, суд зазначає наступне. 
Відповідно до Рекомендації № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. 
Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 № 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.
Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.
Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Оскільки оскаржуваним рішенням відповідача протиправно відмовлено позивачеві у переведенні з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст.36 Закону №1058-ІV лише через те, що відповідно до матеріалів пенсійної справи та додатково наданих документів не підтверджено факт перебування на утриманні на день смерті годувальника, а наданий акт від 24.09.2025 року, виданий ОСББ «Наш дім», не відповідає вимогам Порядку №22-1, водночас, судом встановлено, що надані ОСОБА_1 на підтвердження факту перебування її на утриманні у померлого годувальника акти від 24.09.2025 року, видані ОСББ «Наш дім» та ОСББ «За мир, 26», відносяться до визначених п.2.11 розділу ІІ Порядку №22-1 інших документів, виданих відповідно до чинного законодавства за місцем проживання особи, що підтверджують факт проживання разом з годувальником за однією адресою, тобто факт перебування на утриманні померлого годувальника непрацездатного члена сім`ї, тож, доводи відповідача, викладені в оскаржуваному рішенні з цього приводу є помилковими, натомість, наданими як пенсійному органу разом із заявою про переведення з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, так і суду разом із позовною заявою, доказами підтверджено, що позивачем дотримано всі встановлені ст.36 Закону №1058-ІV вимоги та умови, суд вважає, що у даному випадку у пенсійного органу відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень і єдиним варіантом поведінки пенсійного органу у даному випадку є саме переведення позивача з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника та здійснення відповідного перерахунку пенсії позивача. 
Таким чином, та з урахуванням тієї обставини, що оскаржуване рішення відповідача не ґрунтується на дискреційних повноваженнях, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на підставі її заяви від 29.09.2025 року та здійснити відповідний перерахунок її пенсії.
Щодо дати, з якої має бути здійснене таке переведення позивача з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника та проведено відповідний перерахунок її пенсії, суд зазначає наступне.
Як зазначалося вище, згідно з п.3 ч.1 ст.45 Закону №1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.
Водночас, за приписами ч.3 ст.45 Закону №1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Відтак, зважаючи на те, що у розглядуваному випадку має місце не призначення позивачеві пенсії, а переведення її з одного виду пенсії на інший (з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника), то день, з якого має бути здійснене таке переведення та відповідний перерахунок пенсії визначається саме приписами ч.3 ст.45 Закону №1058-IV, а не п.3 ч.1 ст.45 цього Закону, як помилково вважає позивач, тож таким днем є саме день подання заяви про переведення позивача з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, тобто у цьому випадку – 29.09.2025 року, а не 06.09.2025 року, як безпідставно просить позивач, відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням викладеного у сукупності, суд вважає, що позов належить задовольнити частково. 
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Як свідчать матеріали справи, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1211,20грн., тому, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, стягненню на користь позивача з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань підлягають судові витрати зі сплати судового збору пропорційно частині задоволених позовних вимог у розмірі 804,47грн.
Керуючись ст. ст. 72-74, 77, 241-246, 250, 260-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області код ЄДРПОУ 13844159, місцезнаходження: вул. Морехідна, буд.1, м. Миколаїв, 54008) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 06.10.2025 року №26479/03-16 про відмову ОСОБА_1 у переведенні з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області код ЄДРПОУ 13844159, місцезнаходження: вул. Морехідна, буд.1, м. Миколаїв, 54008) перевести ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ) з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на підставі її заяви від 29.09.2025 року та здійснити відповідний перерахунок її пенсії з 29.09.2025 року.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області код ЄДРПОУ 13844159, місцезнаходження: вул. Морехідна, буд.1, м. Миколаїв, 54008) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ) судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до частини задоволених позовних вимог у розмірі 804,47грн. (вісімсот чотири гривні 47 копійок).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя О.М. Турова