Харківський окружний адміністративний суд  61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Харків  
29 квітня 2026 р. справа № 520/32210/25
Суддя Харківського окружного адміністративного суду Біленський О.О., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_2 , в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , колишньому навіднику зенітного кулеметного відділення зенітного ракетно-артилерійського взводу вогневої підтримки військової частини НОМЕР_4 , виключеного зі списків особового складу відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_2 від 10.09.2025 №300 на підставі наказу від 03.09.2025 №174-РС, за період: липень 2024 р. по 10.09.2025;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , колишньому навіднику зенітного кулеметного відділення зенітного ракетно-артилерійського взводу вогневої підтримки військової частини НОМЕР_4 грошове забезпечення за період: липень 2024 р. по 10.09.2025.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду відкрито спрощене провадження в адміністративній справі згідно з положеннями п. 1, п. 10 ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 257 КАС України, якими унормовано що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. 
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до положень ст. 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Згідно з положеннями ч. 2, 3, 4, 5 ст. 262 КАС України, розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - протягом п`ятнадцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів із дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач 29.03.2022 призваний на військову службу на підставі Указу Президента України від 24.02.22 року №69/2022 та зарахований в штат в/ч НОМЕР_5 на посаду стрільця-зенітника зенітного ракетного відділення зенітного ракетно-артилерійського взводу роти вогневої підтримки. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.06.2024 у справі №520/7572/24 зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 звільнити солдата ОСОБА_1 , призваного на військову службу на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 за мобілізацією та зарахованого у штат в/ч НОМЕР_5 на посаду стрільця зенітника зенітного ракетного відділення зенітного ракетно-артилерійського взводу роти вогневої підтримки, з військової служби за сімейними обставинами на підставі п.п. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України №2232-ХІІ, у зв`язку з необхідністю постійного догляду за матір`ю, яка за висновком лікарської консультативної комісій є невиліковно хвора, яка через порушення функцій організму потребує постійного стороннього догляду. Судове рішення від 03.06.2024 у справі №520/7572/24 набуло законної сили 04.07.2024. Будучи впевненим в тому, що рішення суд про звільнення набуло законної сили та для усунення небезпеки, що безпосередньо загрожувала матері позивача через порушення функцій організму, яка потребує постійного стороннього догляду та не може самостійно пересуватись, позивач був вимушений увечері 19.07.2024 самовільно залишити місце розташування військової частини. Вранці 22.07.2024 позивач прибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 , де подав та зареєстрував заяву про СЗЧ, повідомив своє місцезнаходження та контактні дані, а також вказав причину самовільного залишення військової частини. 13.08.2024 за заявою відповідача ДБР було зареєстроване кримінальне провадження №62024170020006221 за скоєння позивачем кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 408 ККУ, у подальшому змінено на ч. 5 ст. 407 ККУ. У вересні 2024 р. представником позивача подано до виконавчої служби заяву про відкриття виконавчого провадження та примусове виконання рішення суду про звільнення позивача з військової служби. Постановою від 13.09.2025 відкрито виконавче провадження ВП №76038304. 16.01.2025 постановою старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 13.08.2024 за №62024170020006221 за ознаками кримінального правопорушення за ч. 5 ст. 407 ККУ закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 ККУ у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення. Згідно листа відповідача №1571/3007, з 13.08.2024 ОСОБА_1 призупинено військову службу на підставі частини 2 статті 24 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу". Більш ніж через 2 роки після подання рапорту, після невиконання рішення суду, наказом командира в/ч НОМЕР_2 від 10.09.2025 №300 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та звільнено з військової служби у запас. Відповідно до наказу позивачу виплачено щомісячну премію, відповідно до особистого внеску у загальний результат служби у розмірі 513 відсотків посадового окладу, надбавку за особливість проходження служби в розмірі 65 відсотків посадового окладу та компенсацію за невикористані відпустки. При цьому позивачу не виплачено грошове забезпечення за період з липня 2024 року до моменту виключення зі списків особового складу. Отже, відповідачем тривалий час систематично порушувалось право позивача, у тому числі і під час звільнення з військової служби, порушено право позивача шляхом не виплати належаного йому грошового забезпечення у повному обсязі, що стало підставою звернення до суду з даним позовом.
Відповідач правом надання відзиву на позовну заяву не скористався. Відповідно до положень ч. 4 ст. 159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову. Суд зазначає, що відповідачем не зазначено поважних причин неподання відзиву на позов, відповідно суд кваліфікує неподання відзиву на позов як визнання позову відповідачем.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 29.03.2022 призваний на військову службу на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 за мобілізацією та проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_5 .
14.07.2023 позивач звернувся з рапортом про звільнення з військової служби на підставі п.п. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», проте отримав відмову, яку оскаржив в судовому порядку.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.12.2023 у справі №520/29849/23 адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_5 , Військової частини НОМЕР_2 про зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Військової частини НОМЕР_2 про відмову ОСОБА_1 у звільненні з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 14.07.2023 про звільнення його з військової служби, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.12.2023 у справі №520/29849/23 набрало законної сили 30.01.2024.
На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.12.2023 у справі №520/29849/23 командуванням військової частини НОМЕР_2 повторно розглянуто підстави для звільнення солдата ОСОБА_1 та прийнято рішення про відмову у звільненні відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Не погоджуючись із таким рішенням військової частини, позивач звернувся до суду.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.06.2024 у справі №520/7572/24 адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії – задоволено частково.
Визнано протиправним та скасувати рішення військової частини НОМЕР_2 про відмову у звільненні солдата ОСОБА_1 призваного на військову службу на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 за мобілізацією та зарахованого у штат в/ч НОМЕР_5 на посаду стрільця зенітника зенітного ракетного відділення зенітного ракетно-артилерійського взводу роти вогневої підтримки, на підставі рапорту про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі п.п. г п.2 ч. 4 ст. 26 Закону України № 2232-ХІІ, у зв`язку з необхідністю постійного догляду за матір`ю, яка за висновком лікарської - консультативної комісій є невиліковно хвора, яка через порушення функцій організму потребує постійного постороннього догляду.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 звільнити солдата ОСОБА_1 призваного на військову службу на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 за мобілізацією та зарахованого у штат в/ч НОМЕР_5 на посаду стрільця зенітника зенітного ракетного відділення зенітного ракетно-артилерійського взводу роти вогневої підтримки, з військової служби за сімейними обставинами на підставі п.п. г п.2 ч. 4 ст. 26 Закону України №2232-ХІІ, у зв`язку з необхідністю постійного догляду за матір`ю, яка за висновком лікарської консультативної комісій є невиліковно хвора, яка через порушення функцій організму потребує постійного постороннього догляду.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.06.2024 у справі №520/7572/24 набрало законної сили 02.09.2024, що підтверджується даними комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду" та відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень.
Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Постановою заступника начальника відділу Холодногірсько-Новобаварського відділу ДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 13.09.2024 відкрито виконавче провадження ВП №76038304 з виконання виконавчого листа №520/7572/24, виданого Харківським окружним адміністративним судом 11.09.2024 про зобов`язання Військову частину НОМЕР_2 звільнити солдата ОСОБА_1 призваного на військову службу на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 за мобілізацією та зарахованого у штат в/ч НОМЕР_5 на посаду стрільця зенітника зенітного ракетного відділення зенітного ракетно-артилерійського взводу роти вогневої підтримки, з військової служби за сімейними обставинами на підставі п.п. г п.2 ч. 4 ст. 26 Закону України №2232-ХІІ, у зв`язку з необхідністю постійного догляду за матір`ю, яка за висновком лікарської консультативної комісій є невиліковно хвора, яка через порушення функцій організму потребує постійного постороннього догляду.
На вимогу державного виконавця щодо виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.06.2024 у справі №520/7572/24 Військовою частиною НОМЕР_2 надано лист від 18.03.2025 №1571/3007, яким повідомлено, що солдат ОСОБА_1 19.07.2024 самовільно залишив військову частину. З 13.08.2024 солдату ОСОБА_1 призупинено військову службу у Збройних Силах України відповідно до частини другої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та пунктів 144-1, 144-2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (зі змінами), на підставі витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 13.08.2024 №62024170020006221. Враховуючи викладене, вимога державного виконавця не може бути виконана у зв`язку з неможливості її практичної реалізації.
Постановою старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава, від 16.01.2025 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №62024170020006221 від 13.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України, у зв`язку з відсутністю в діях військовослужбовця за мобілізацією військової частини НОМЕР_5 ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення.
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 10.09.2025 №300, солдата ОСОБА_1 , колишнього навідника зенітного кулеметного відділення зенітного ракетно-артилерійського взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_5 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 03.09.2025 №174-РС з військової служби в запас за підпунктом "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу)): необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю І або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів спорідненій такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, вважати таким, що справи та посаду здав і вибув для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З 10.09.2025 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
В позовній заяві позивач вказує, що з липня 2024 року до моменту виключення зі списків особового складу йому не нараховувалось та не виплачувалось грошове забезпечення.
Вважаючи протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати грошового забезпечення за період з липня 2024 року по 10.09.2025, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює Закон України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-ХІІ).
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно з частиною 1 статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Початок, призупинення і закінчення проходження військової служби, час та місце виконання обов`язків військової служби врегульовує стаття 24 Закону №2232-ХІІ.
За приписами стаття 24 Закону №2232-ХІІ, в редакції, чинній на дату прийняття наказу №39-РС та №134, початком проходження військової служби вважається:
1) день відправлення у військову частину з обласного збірного пункту - для громадян, призваних на строкову військову службу;
2) день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації;
3) день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних;
4) день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
Відповідно до частини другою стаття 24 Закону №2232-ХІІ військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.
Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.
Для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжується. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення.
Отже, аналіз положень частини другої статті 24 Закону №2232-XII у системному зв`язку з положеннями частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту дозволяє зробити висновок, що для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до ЄРДР. У свою чергу внесення відповідних відомостей до ЄРДР здійснюється на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини, яким під час службового розслідування з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення.
Визначення в абзаці другому частини другої статті 24 Закону №2232-XII командира військової частини суб`єктом звернення до органу досудового розслідування із заявою (повідомленням) про вчинене кримінальне правопорушення, на підставі якої вносяться відповідні відомості до ЄРДР, обумовлено, перш за все, тим, що кримінальні правопорушення, передбачені абзацом першим частини другої цієї статті, нерозривно пов`язані з порушенням військовослужбовцем військової дисципліни.
З матеріалів справи встановлено, що військову службу позивача призупинено з 13.08.2024 (дата внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення за фактом самовільного залишення військової служби).
Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.
Порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі, регулюються Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008).
Згідно з пунктом 1 Положення №1153/2008 цим Положенням визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з виконанням громадянами військового обов`язку в запасі. Це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.
Порядок призупинення та продовження військової служби врегульовано нормами пунктів 144-1 - 144-7 Положення №1153/2008.
Відповідно до положень пунктів 144-1, 144-2 та 144-3 Положення №1153/2008 для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України.
Звільнення з посад військовослужбовців, військову службу яким призупинено, здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу.
Пунктом 144-6 Положення №1153/2008 визначено, що для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжуються. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги і соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримані продовольче, речове та інші види забезпечення.
Продовження військової служби та дії контракту з військовослужбовцями, зазначеними у цьому пункті, здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу.
Судом встановлено, 13.08.2024 за фактом самовільного залишення місця служби військовослужбовцем за мобілізацією солдатом ОСОБА_1 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості №62024170020006221 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.
В подальшому, правову кваліфікацію кримінального правопорушення у кримінальному провадженні №62024170020006221 від 13.08.2024 змінено з ч. 4 ст. 408 КК України на ч. 5 ст. 407 КК України.
16.01.2025 кримінальне провадження №62024170020006221 від 13.08.2024 за ч. 5 ст. 407 КК України закрито на підставі п. 2. ч. 1 ст. 284 КПК України, що підтверджується постановою про закриття кримінального провадження, наявною в матеріалах справи.
Таким чином, на позивача розповсюджується дія норми п. 144-6 Положення №1153/2008, а тому продовження військової служби та дії контракту здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу.
Пунктом 12 Положення №1153/2008 встановлено, що зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.
Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів.
Відповідно до вимог п. 14. Розділу ІІ Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України 15 вересня 2022 року №280, зарахування до списків особового складу військової частини прибулого особового складу (або прийому на роботу працівників) здійснюється наказом по стройовій частині у день їх прибуття (прийому на роботу) до військової частини.
Підставою для видання наказу про зарахування особового складу до списків військової частини (про прийом на роботу працівника) є:
для військовослужбовців - іменні списки команд, приписи і документи, що посвідчують особу військовослужбовця;
для військовослужбовців, військову службу яким було призупинено,- виправдувальний вирок суду (його належним чином завірена копія), що набрав законної сили, постанова органу досудового розслідування про закриття кримінального провадження відповідно до пунктів 1-3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, наказ відповідного командира (керівника) по особовому складу про продовження військовослужбовцю військової служби та дії контракту.
Отже, питання щодо поновлення військової служби у разі призупинення військової служби можливе лише після прибуття військовослужбовця до військової частини та видання наказу про зарахування особового складу до списків військової частини.
Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивач не зазначає про таке прибуття до Військової частини НОМЕР_2 та видання наказу відносно позивача про поновлення в списках особового складу Збройних Сил України після призупинення військової служби у Збройних силах України відповідно до частини другої статті 24 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу".
Більше того, інформація стосовно того, чи звертався позивач з зверненням щодо видання наказу по особовому складу стосовно поновлення на військовій службі до командування військової частини Військової частини НОМЕР_2 у матеріалах справи відсутня.
Таким чином, позовні вимоги визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , колишньому навіднику зенітного кулеметного відділення зенітного ракетно-артилерійського взводу вогневої підтримки військової частини НОМЕР_4 , виключеного зі списків особового складу відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_2 від 10.09.2025 №300 на підставі наказу від 03.09.2025 №174-РС, за період: липень 2024 р. по 10.09.2025 не підлягають задоволенню, оскільки такі виплати можуть бути нараховані та здійсненні лише після поновлення позивача в списках особового складу Збройних Сил України.
Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
При цьому, суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Інші доводи і заперечення сторін, з урахуванням наведеного, на висновки суду не впливають.
Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню. 
Керуючись ст.ст. 19, 139, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Біленський О.О.