ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2026 року м. Дніпро Справа № 908/3316/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Чередка А.Є. (доповідач) 
суддів: Іванова О.Г., Дарміна М.О., 
при секретарі судового засідання: Кишкань М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційна скаргу Державного підприємства Міністерства оборони України "Державний оператор тилу"

на рішення Господарського суду Запорізької області (суддя Науменко А.О.) від 19.12.2025р. у справі № 908/3316/25

за позовом Державного підприємства Міністерства оборони України "Державний оператор тилу", ідентифікаціний код юридичної особи 44830311 (вуд. Дегтярівська, буд. 13/24, м. Київ, 04119) 
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК", ідентифікаційний код юридичної особи 30105738 (вул. Північне шосе, 69а, м. Запоріжжя, 69006)
про стягнення 819 750 грн 00 коп., -

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство Міністерства оборони України "Державний оператор тилу" звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" про стягнення 819 750 грн 00 коп. пені. 
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 19.12.2025р. у справі № 908/3316/25:
- позов задоволено частково; 
- стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" на користь Державного підприємства Міністерства оборони України "Державний оператор тилу" 163 950 грн 00 коп. пені та 9 837 грн 00 коп. судового збору. 
- в іншій частині позову відмовлено. 
Рішення мотивовано обставинами неналежного виконання відповідачем умов спірного договору в частині поставки товару у строк та передбаченої умовами договору відповідальності за порушення договору у вигляді пені. Також суд дійшов висновку про зменшення розміру заявленої до стягнення пені на 80%.
Не погодившись з цим рішенням господарського суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулося Державне підприємство Міністерства оборони України "Державний оператор тилу", в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 19.12.2025р. у справі № 908/3316/25 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити повністю. 
В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається, що судом першої інстанції безпідставно зменшено пеню. Матеріали справи взагалі не містять доказів, які б свідчили про наявність виняткових обставин, що звільняють відповідача від відповідальності за невиконання зобов`язання, оскільки укладаючи державний контракт під час введення в країні воєнного стану відповідач передбачав ризики укладення такого договору та розумів наслідки порушення зобов`язань за договором, а тому відсутні підстави для звільнення його від відповідальності.
Неналежне виконання своїх зобов`язань відповідачем, який погодився на визначені умови договору, має негативний вплив на обороноздатність країни в цілому, оскільки договір передбачає поставку товарі оборонного призначення.
За умовами договору позивач не є отримувачем товару, а всі сплачені суми штрафних санкцій за державним контрактом перераховуються до Державного бюджету України. 
Наявність державної реєстрації відповідача в місті Запоріжжі не підтверджує факту наявності виробництва в цьому місці. 
Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
ТОВ "МІК" постійно своєчасно не виконує взяті на себе зобов`язання і за іншими договорами між сторонами, отже відсутні жодні підстави стверджувати про його добросовісність у відносинах з позивачем.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.02.2026 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою, призначено її до розгляду в судове засідання на 20.04.2026р. о 14:15 год.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що ним не заперечувалось порушення строку поставки. Разом з цим, прострочення строків поставки товару по Договору зумовлено істотними обставинами, у зв`язку з чим відповідач подав клопотання про зменшення заявленої до стягнення неустойки згідно ст. 551 ЦК України, на 90%, а саме: 
- місцезнаходження відповідача віднесено до територій можливих бойових дій;
- відповідач в умовах воєнного стану продовжує працювати, зокрема і на оборонний сектор держави, сплачувати податки та забезпечує громадян робочими місцями;
- позивач не довів настання негативних наслідків від допущеного відповідачем прострочення поставки товару, а також не заявив про настання негативних наслідків у разі зменшення розміру пені;
- незначні строки прострочення поставки товару - 6 днів.
14.04.2026 від позивача надійшла заява про заміну сторони у справі правонаступником, а саме Державне підприємство Міністерства оборони України "Державний оператор тилу" на Державне підприємство Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель".
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, між Державним підприємством Міністерства оборони України "Державний оператор тилу" (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "МІК" (Постачальник) укладено державний контракт (Договір) про закупівлю № 121/04-24-РМ від 11.04.2024 (далі - Договір).
Відповідно до п. 1.1 Договору, Постачальник зобов`язується поставити Замовнику Окуляри захисні балістичні, вид 3 (35810000-5: Індивідуальне обмундирування), найменування, перелік, характеристики, обсяг, код згідно з національним класифікатором ДК яких визначені в Специфікації (Додаток №1) (номер оголошення про проведення закупівлі, присвоєний електронною системою закупівель – ID: UA-2024-03-15-011775-a), а Замовник - прийняти та оплатити Товар в порядку та на умовах, визначених цим Договором.
Пунктом 1.2 Договору передбачено, що Отримувачами Товару за Договором є Об`єднані центри забезпечення Міністерства оборони України, до яких здійснюється постачання Товару (далі - Отримувач) для задоволення нагальних потреб функціонування держави, забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів країни.
Відповідно до пунктів 4.1. та 4.1.1 Договору, Постачальник зобов`язаний здійснити поставку Товару за цим Договором не пізніше строку, визначеного у Специфікації (Додаток №1), але у будь-якому випадку в строк, визначений Замовником у заявці на поставку, складеній Замовником за формою, визначеною у Додатку №2 до цього Договору (далі - заявка на поставку Товару). Вказані у Специфікації (Додаток №1) або заявках на поставку Товару строки поставки Товару можуть бути змінені за зверненням Замовника, але у будь-якому випадку - за погодженням Сторін.
Згідно п. п. 1 та 5 Специфікації (Додаток № 1 до Договору) Постачальник взяв на себе зобов`язання здійснити поставку Товару у кількості 20 000 штук за ціною за одиницю 1 366,25 грн без ПДВ в строк до 30.04.2024 року.
Додатковою угодою № 1 до Договору від 30.04.2024, до пункту 5 Специфікації (Додаток № 1 до Договору) внесено зміни, та подовжено строки поставки Товару у загальній кількості 20 000 штук до 31.05.2024.
Заявка на поставку Товару подається Замовником Постачальнику засобами електронної пошти у порядку, визначеному цим Договором, не менш ніж за 10 (десять) календарних днів до дати поставки, визначеної у Специфікації (Додаток № 1) або в заявках на поставку Товару (пункт 4.3 Договору).
Відповідно до п. 4.3 Договору, 11.04.2024 Замовником на адресу Постачальника було направлено Заявку на поставку № R000173, де зазначено Отримувачів Товару і відповідну кількість Товару та строки, що відповідають пунктам 1 та 5 Специфікації (Додаток № 1 до Договору).
Після укладення Сторонами Додаткової угоди № 1 до Договору, 30.04.2024 Замовником було направлено оновлену заявку на поставку № R000173 із зазначенням Отримувачів Товару і відповідної кількості Товару, яку погоджено поставити до 30.04.2024 включно, а саме: Окуляри захисні балістичні, вид 3 до Отримувача – військової частини НОМЕР_1 , у кількості 20 000 штук.
Згідно із п. 6.7 Договору після здійснення перевірки Товару відповідно до пунктів 6.3,6.4 Договору, у разі відсутності зауважень Отримувача до Товару, Постачальник та Отримувач підписують Акт приймання Товару, що підтверджує перехід права власності на Товар від Постачальника до Отримувача, та Постачальник передає підписаний Акт приймання Товару на підпис Замовнику разом з оригіналом товарно- транспортної накладної, після чого Замовник повертає належні екземпляри Акту приймання Товару Постачальнику та Отримувачу.
Постачальник не виконав взяті на себе зобов`язання належним чином, та порушив строки виконання поставки, що підтверджується Актами приймання Товару, а саме: товар у кількості 20 000 штук до військової частини НОМЕР_1 поставлено 07.06.2024, що підтверджується Актами приймання Товару № 485 та №486.
Відповідно до пункту 8.1. Договору, у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань, що виникають з цього Договору, Сторони несуть відповідальність, передбачену цим Договором та чинним законодавством України.
Згідно з п. 8.2 Договору, у разі порушення строку поставки, не передачу (несвоєчасну передачу, повернення з підстав, встановлених цим Договором) Товару, Постачальник сплачує Замовнику пеню у розмірі 0,5 відсотка від ціни Товару, строк поставки якого порушено, за кожний день прострочення або ціни не переданого (несвоєчасно переданого, повернутого) Товару, за кожний день затримки передачі. Пеня нараховується протягом строку порушення виконання зобов`язань за Договором за кожен повний день прострочення виконання таких зобов`язань. За порушення строку поставки Товару понад 30 (тридцять) календарних днів додатково сплачується штраф у розмірі 7 (сім) відсотків від ціни Товару, строк поставки якого порушено. При цьому, відібрані зразки партії Товару для проведення лабораторних випробувань не вважаються непоставленими (неприйнятими).
У зв`язку з неналежним виконанням Постачальником покладених на нього зобов`язань, Замовником нараховано пеню відповідно до умов пункту 8.2 Договору та 28.10.2024 направлено претензію про стягнення штрафних санкцій у розмірі 956 375,00 грн за вих. № 2165/06/1088-2024 від 24.10.2024.
Відповідно до п. 8.4 Договору у разі застосування пені/штрафу Постачальник зобов`язаний сплатити суму пені/штрафу протягом 30 (тридцяти) банківських днів від дати направлення Замовником письмового повідомлення Постачальнику.
Оскільки, претензію направлено 28.10.2024, то у відповідності до п. 8.4 Договору Постачальник мав строк на добровільну сплату штрафних санкцій в строк до 27.11.2024 року, однак претензію ним було проігноровано.
Замовником було виявлено технічну помилку в нарахуванні штрафних санкцій та направлено на адресу Постачальника Уточнення інформації до Претензії № 2165/06/1088-2024 від 24.10.2025, за вих. № 2165/6815/06- 2025 від 17.09.2025 з коригувальним розрахунком на суму 819750,00 грн.
Відповідачем в добровільному порядку штрафні санкції не сплачено.
Неналежне виконання відповідачем зобов`язання щодо поставки товару в строк, та як наслідок, нарахування пені у сумі 819 750 грн 00 коп., стало підставою для звернення позивача до суду.
Статтями 11, 629 ЦК України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договір. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 525 Цивільного кодексу України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Стаття 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Як зазначено вище, згідно з п 8.2 Договору, у разі порушення строку поставки, не передачу (несвоєчасну передачу, повернення з підстав, встановлених цим Договором) Товару, Постачальник сплачує Замовнику пеню у розмірі 0,5 відсотка від ціни Товару, строк поставки якого порушено, за кожний день прострочення або ціни не переданого (несвоєчасно переданого, повернутого) Товару, за кожний день затримки передачі. Пеня нараховується протягом строку порушення виконання зобов`язань за Договором за кожен повний день прострочення виконання таких зобов`язань. 
Оскільки відповідачем допущено порушення умов Договору щодо забезпечення своєчасної поставки товару, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для нарахування відповідачу пені у загальному розмірі 819 750,00 грн.
Доводами апеляційної скарги позивача були обставини безпідставного зменшення розміру штрафних санкцій на 80%. 
Так під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач просив суд зменшити неустойку на 90%. В обґрунтування посилався на те, що поставка виконана на 100% договірного об`єму поставки з незначним простроченням (6 днів) без порушень і претензій по якості поставленого товару. Крім цього, незначне прострочення поставки не заподіяло позивачу збитків. Стягнення з відповідача значних сум штрафних санкцій під час військового стану може призвести до негативних наслідків для підприємства. Причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання полягає у неможливості працівникам відповідача виконувати на підприємстві роботи у м.Запоріжжі під час повітряних тривог, які постійно оголошують через небезпеку ракетних обстрілів. Російськими військами зруйновано або захоплено нерухомість відповідача у Запорізькій області.
Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до положень ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами, на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами, є добросовісність, розумність і справедливість.
Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.
Верховний Суд неодноразово наголошував у своїх постановах, що визначення конкретного розміру, на який зменшуються належні до сплати штрафні санкції, належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність), має забезпечити баланс інтересів сторін та з дотриманням правил статті 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії / бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20.10.2021 у справі № 910/8396/20, від 08.10.2020 у справі № 904/5645/19; від 14.04.2021 у справі № 922/1716/20, від 05.03.2019 у справі № 923/536/18; від 10.04.2019 у справі № 905/1005/18; від 06.09.2019 у справі у справі № 914/2252/18; від 30.09.2019 у справі № 905/1742/18; від 14.07.2021 у справі № 916/878/20).
Також Верховний Суд у справі № 911/2269/22 зазначив, що висновок про індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, виключає формування єдиних (для вирішення спорів про стягнення неустойки) критеріїв та алгоритму визначення підстав для зменшення розміру неустойки та критеріїв для встановлення розміру.
Розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 %), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини 1, 2 статті 233 ГК України та частини 3 статті 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду.
Отже, індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, свідчить про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено. Наведене водночас вимагає, щоб розмір неустойки відповідав принципам верховенства права.
Подібні висновки викладено об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22, Великою Палатою Верховного Суду від 16.10.2024 у справі № 911/952/22.
Проаналізувавши матеріали справи та доводи відповідача, суд першої інстанції зменшив розмір пені на 80%. З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується.
Колегія суддів приймає до уваги заперечення позивача щодо зменшення штрафних санкцій і те, що надмірне зменшення розміру неустойки фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання.
У свою чергу, стягнення з відповідача штрафу є мірою відповідальності останнього за порушення, а не способом збагачення іншої сторони, а стягнутий розмір пені є справедливим у відношенні до обох сторін договору та є стимулом для відповідача не здійснювати в подальшому порушень договірних зобов`язань (превентивна функція неустойки), а для позивача - достатнім для компенсування його очікувань від належного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань.
Саме по собі стягнення штрафних санкцій у розмірі більше 800 тисяч є значною сумою та є не співрозмірним з тяжкістю допущеного порушення за договором та наслідками такого порушення. Поставка товару була здійснена відповідачем у повному обсязі, з незначним пропуском строку (6 днів), без будь-яких претензій по якості від позивача. Позивач не поніс незворотних негативних наслідків внаслідок порушення відповідачем строку поставки товару на 6 днів, не доведено позивачем і понесення збитків у зв`язку з порушенням відповідачем договору. Стягнення пені у розмірі 163 950, 00 грн., на переконання суду, є достатньою відповідальністю за невиконання зобов`язання у справі та здатне нівелювати негативні наслідки спричинені таким невиконанням. 
Суд погоджується з доводами позивача, що наявність збитків не є умовою для нарахування штрафних санкцій, але є одним із критеріїв для його зменшення судом.
Покладення на відповідача штрафних санкцій у заявленому до стягнення розмірі у даному випадку набуває ознак каральної функції та розцінюється судом як надмірний тягар для суб`єкта господарської діяльності, який здійснює свою діяльність під час дії воєнного стану в тому числі співпрацює задля виконання завдань забезпечення обороноздатності держави України.
Щодо погодження сторонами у договорі саме визначених ним санкцій, суд зазначає, що застосування господарських санкцій з огляду на їх закріплення у договорі сторонами не повинно мати своєю метою ускладнення подальшої діяльності товариства, а має відповідати не лише принципу свободи договору, а й принципам справедливості, добросовісності та розумності. Право на зменшення штрафу спрямоване на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору, монопольного становища контрагента на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій.
Незважаючи на ті обставини, що договір укладено між сторонами в період воєнного стану, це саме по собі не виключає ризик виникнення додаткових ускладнюючих обставин під час його виконання, які виходять за межі звичайних умов господарювання. 
Згідно Наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376 "Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 березня 2025 року за № 380/43786, Запорізька міська територіальна громада Запорізького району Запорізької області (територія місцезнаходження відповідача) віднесена до територій можливих бойових дій (дата виникнення можливих бойових дій: 01.01.2023; дата закінчення можливих бойових дій: не зазначена) (підпункт 1.3 пункту 1 підрозділу І Переліку). Доказів того, що виробництво спірного товару та його поставка здійснювалися з інших виробничих потужносте відповідача, позивач не надав.
Посилання позивача на оборонний характер предмета закупівлі договору як на підставу для неможливості зменшення розміру штрафних санкцій, є необґрунтованим. Законодавство не встановлює імперативної заборони на застосування права зменшення неустойки залежно від предмета договору. Сам факт, що закупівля стосується товарів оборонного призначення, не змінює загальних принципів співмірності відповідальності та не виключає можливості судового коригування розміру санкцій з урахуванням конкретних обставин справи. Вище встановлено, що відсутність негативних наслідків внаслідок прострочення не доведена.
Окрім того, визначення розміру, на який зменшуються нараховані штрафні санкції, є суб`єктивним правом суду, і в даному випадку судом першої інстанції було дотримано принцип розумного балансу між інтересами сторін, враховані обставини справи та становище як відповідача так і позивача у даній справі; таке зменшення неустойки враховує інтереси як боржника, так і кредитора, вимогу якого щодо компенсації за порушення умов договору враховано судом. На думку апеляційного суду, зменшення судом першої інстанції штрафних санкцій (пені) на 80% не порушить інтереси позивача і не стане надмірним тягарем для відповідача.
З огляду на викладене, доводи скаржника не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи та спростовуються вищевикладеним, тому оскаржуване рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
Відповідно до ст. 129 ГПК України та виходячи з результатів апеляційного розгляду, судовий за подання апеляційної скарги слід покласти на апелянта.
Як вказано вище, представник Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" подав заяву про заміну сторони її правонаступником, а саме: просить суд замінити сторону у справі, позивача - Державне підприємство Міністерства оборони України "Державний оператор тилу" (ідентифікаційний код юридичної особи 44830311) його правонаступником - Державним підприємством Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" (ідентифікаційний код юридичної особи 44725823).
В обґрунтування заяви представник позивача зазначає, що відповідно до наказу Міністерства оборони України № 7/нм від 06.01.2026 затверджено передавальний акт приймання-передачі справ, документів та майна державного підприємства Міністерства оборони України "Державний оператор тилу" його правонаступнику – державному підприємству Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель". Зазначає, що після затвердження наказу 06.01.2026 усі права та обов`язки державного підприємства Міністерства оборони України "Державний оператор тилу" перейшли до державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель", у тому числі всі права та обов`язки за договорами, укладеними державним підприємством Міністерства оборони України "Державний оператор тилу".
Також, до заяви доданий наказ Міністерства оборони України № 7/нм від 06.01.2026, згідно із змістом якого, відповідно до статей 104-107 Цивільного кодексу України, Закону України "Про управління об`єктами державної власності", Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", постанови Кабінету Міністрів України від 05.12.2025 № 1606 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України у зв`язку з реорганізацією державного підприємства Міністерства оборони України "Державний оператор тилу", підпункту 156 пункту 4 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 671 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 21.07.2025 № 905), на виконання наказу Міністерства оборони України від 02.05.2025 № 281 "Про реорганізацію державного підприємства Міністерства оборони України "Державний оператор тилу" (зі змінами), наказано:
1. Затвердити передавальний акт приймання-передачі справ, документів та майна державного підприємства Міністерства оборони України "Державний оператор тилу" правонаступнику - державному підприємству Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель", що додається.
2. Голові Комісії з реорганізації державного підприємства Міністерства оборони України "Державний оператор тилу" (Арсену Жумаділову) у тримісячний строк з дати видання цього наказу забезпечити:
- оформлення та державну реєстрацію речових прав щодо об`єктів передачі, права на які підлягають такій реєстрації, в установленому законодавством порядку;
- спрямування в дохід бюджету невикористаних сум попередньої оплати за державними контрактами (договорами) за операціями, проведеними у минулих бюджетних періодах з використанням коштів загального фонду та спеціального фонду державного бюджету (крім власних надходжень бюджетних установ);
- закриття рахунків державного підприємства Міністерства оборони України "Державний оператор тилу" в банківських установах та в органах Державної казначейської служби України;
- здійснення інших заходів, пов`язаних з припиненням державного підприємства Міністерства оборони України "Державний оператор тилу" у встановленому законодавством порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється внаслідок реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичної особи всі її майно, права та обов`язки переходять до правонаступника.
Згідно зі ст. 52 ГПК України, у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив.
Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку про наявність підстав для заміни, в порядку ст. 52 ГПК України, позивача Державного підприємства Міністерства оборони України "Державний оператор тилу" його правонаступником Державним підприємством Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель".
З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Замінити сторону у справі № 908/3316/25, а саме позивача – Державне підприємство Міністерства оборони України "Державний оператор тилу" (місцезнаходження: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська будинок 13/24, ідентифікаційний код юридичної особи – 44830311) його правонаступником - Державним підприємством Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" (місцезнаходження: 04074, Україна, місто Київ, вулиця Автозаводська, будинок 2, ідентифікаційний код юридичної особи – 44725823 ).
Апеляційну скаргу Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" на рішення Господарського суду Запорізької області від 19.12.2025р. у справі № 908/3316/25 – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Запорізької області від 19.12.2025р. у справі № 908/3316/25 – залишити без змін.
Витрати з оплати судового збору за подання апеляційної скарги віднести на Державне підприємство Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель".
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена та підписана 27.04.2026 року.

Головуючий суддя А.Є. Чередко  

Суддя  М.О. Дармін 

Суддя    О.Г. Іванов