ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2026 р. справа № 300/812/26
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Біньковської Н.В.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 про визнання дій протиправними зобов`язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 відповідно до змісту якого просить: визнати дії/бездіяльність, що розпочалися з середини грудня 2025 року щодо невирішення питання відстрочки від мобілізації ОСОБА_1 , незвільнення сина позивача ОСОБА_1 з військової служби для догляду за позивачем - особою з інвалідністю 1А групи, протиправними діями/бездіяльністю, які, в т.ч., містять і склад злочину «залишення в небезпеці»; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 чи, в порядку правонаступництва, Військову частину НОМЕР_2 , з урахуванням позицій суду, викладених у судовому рішенні, розглянути та вирішити по суті рапорт сина позивача - ОСОБА_1 про його звільнення з військової служби за сімейними обставинами, тобто рапорт сина позивача ОСОБА_1 задовольнити.
На обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 має право на подання цього позову як особа, право якої порушене протиправними діями/бездіяльністю відповідачів, а до цього - бездіяльністю у ІНФОРМАЦІЯ_2 . ІНФОРМАЦІЯ_3 був зобов`язаний вирішити питання відстрочки від мобілізації сина позивача, проте цього не зробив. Стверджує, що син позивача має право на відстрочку від мобілізації відповідно до пункту 9 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у зв`язку із необхідністю здійснювати догляд за батьком, який є особою з інвалідністю. Для отримання відстрочки від мобілізації позивач подавав до територіального центру комплектування та соціальної підтримки відповідні документи. Проте посадові особи відмовилися прийняти їх та оформити відстрочку. ОСОБА_1 також звернувся до військової частини із рапортом про звільнення з військової служби, однак на поданий рапорт Військова частина НОМЕР_1 відповіді не надала. Просить позов задовольнити. 
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження. 
Військова частина НОМЕР_2 скористалася правом подання відзиву на позов, в якому стосовно задоволення позовних вимог заперечує. Зазначає, що ОСОБА_1 після самовільного залишення військової частини та повернення проходив військову службу в Військовій частині НОМЕР_1 . Прибув до Військової частини НОМЕР_2 з 03 лютого 2026 року у відрядження за тимчасовим алгоритмом після самовільного залишення частини на строк до окремого розпорядження. ОСОБА_1 з 26 лютого 2026 року зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення з 27 лютого 2026 року. Стверджує, що ОСОБА_1 не звертався до командира Військової частини НОМЕР_2 із рапортом щодо звільнення із військової служби. Просить в задоволенні позову відмовити (а.с.67).
У відзиві на позовну заяву Військова частина НОМЕР_1 також просить в задоволенні позову відмовити. Зазначає, що 11.11.2025 ОСОБА_1 прибув до Військової частини НОМЕР_1 для відновлення проходження військової служби після самовільного залишення Військової частини НОМЕР_3 . 03.02.2026 ОСОБА_1 вибув у відрядження до Військової частини НОМЕР_2 , а 26.02.2026 був виключений зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з вибуттям для подальшого проходження військової служби до Військової частини НОМЕР_2 . Стверджує, що за час проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 ОСОБА_1 з рапортами про звільнення з військової служби не звертався. Стверджує, що станом на теперішній час ОСОБА_1 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 (а.с.77).
ІНФОРМАЦІЯ_3 у відзиві на позов також заперечує наявність підстав задоволення позовних вимог. Зазначає, що в період з 2024 по 2025 рік, з моменту запровадження процедури надання відстрочок від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, позивач жодного разу не звертався із заявою про надання відстрочки до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Позивач звертався із заявою про перевірку сімейного стану військовослужбовця, яка була зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_4 за вхідним № 8739 від 17.12.2025. 10.03.2026 року зазначену заяву розглянуто у повному обсязі: комісією при ІНФОРМАЦІЯ_4 складено акт перевірки сімейного стану військовослужбовця ОСОБА_1 . Один примірник акту направлено до Військової частини НОМЕР_1 , другий надіслано батькові військовослужбовця ОСОБА_1 . Інших заяв від позивача до ІНФОРМАЦІЯ_4 , які б не були розглянуті, не надходило. Просить в задоволенні позову відмовити (а.с.87).
Заяв про розгляд справи з викликом сторін до суду не надходило. Відповідно до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.
Суд, розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши у сукупності письмові докази, встановив таке.
ОСОБА_1 є сином ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 08.05.1991 серії № НОМЕР_4 (а.с.39).
За змістом витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 11.11.2025 № 325, ОСОБА_1 , колишнього військовослужбовця Військової частини НОМЕР_3 , який самовільно залишив частину 28.11.2023, з 11.11.2025 зараховано на продовольче забезпечення та тимчасовий облік до Військової частини НОМЕР_1 (а.с.84).
Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 19.01.2026 в справі №944/192/26, яка набрала законної сили 27.01.2026, ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, в порядку, передбаченому ч.5 ст.401 КК України, для продовження проходження військової служби (а.с.83).
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 27 від 27.01.2026 ОСОБА_1 , який прибув із самовільного залишення військової частини для подальшого проходження військової служби, з 27.01.2026 зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення. Вказано, що період з 28.11.2023 по 26.01.2026 вважати як період самовільного залишення частини (а.с.84 зворот).
Згідно із змістом витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 03.02.2026 № 34, ОСОБА_1 вибув у відрядження до Військової частини НОМЕР_2 (а.с.5).
В наказі командира Військової частини НОМЕР_1 від 26.02.2026 № 59 зазначено, що ОСОБА_1 вважати таким, що справи і посаду здав і вибув до нового місця служби (а.с.85 зворот).
Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 26.02.2026 № 59, ОСОБА_1 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_5 від 25.02.2026 № 106-РС, який прибув із Військової частини НОМЕР_1 , з 26.02.2026 зараховано до списків особового складу на всі види забезпечення (крім продовольчого) з 27.02.2026 і вважати таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою (а.с.72).
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.
Суд при вирішенні цієї справи керується нормами законів та підзаконних нормативно-правових актів в редакції, чинними на час виникнення спірних правовідносин.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" (надалі також - Закон №2232-XII).
Статтею 1 Закону №2232-XII передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Відповідно до частини 2 статті 1 Закону №2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. 
Частиною 1 статті 2 Закону №2232-XII визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. 
За приписами частини 6 статті 2 цього Закону №2232-XII одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Указом Президента України від 24.02.2022 за №64/2022 "Про введення воєнного стану" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався Указами Президента України та триває по теперішній час.
Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII.
Частиною сьомою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до абзацу 1 пункту 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (надалі також – Положення №1153/2008) встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.
Слід звернути увагу на те, що процес від початку мобілізації особи до проходження такою особою військової служби у військовій частині складається з певних етапів, на кожному з яких визначені суб`єкти владних повноважень здійснюють комплекс заходів у межах правовідносин, які виникають між цією особою та визначеними суб`єктами владних повноважень.
Абзацом 4 статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (надалі також - Закон №3543-XII) передбачено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Статтею 23 Закону №3543-XII встановлено перелік військовозобов`язаних, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. 
Так, за приписами абзацу 11 частини 1 статті 23 Закону №3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи за умови, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати.
Механізм організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних встановлено Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487 (надалі також - Порядок №1487).
За змістом п. 2 Порядку №1487 військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. 
Відповідно до пункту 1 Положення "Про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 за №154 (надалі також - Положення №154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Пунктами 8, 9, 9-1 Положення №154 визначено завдання та функції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. 
Пунктом 11 Положення №154 серед іншого передбачено, що районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації, які надаються в установленому порядку, та проводять перевірку підстав їх надання, ведуть спеціальний облік військовозобов`язаних.
Згідно із змістом наведених норм, а також змістом частини 11 статті 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які є додатком №2 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487, на військову службу під час мобілізації, на особливий період призиваються резервісти та військовозобов`язані, які придатні до військової служби за станом здоров`я та не мають права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених статтею 23 Закону №3543-XII; право на відстрочку від призову на військову службу повинно бути реалізоване військовозобов`язаним шляхом вчинення ним активних дій та оформлення його у відповідний спосіб уповноваженим органом; реалізація такого права може бути здійснена лише до моменту набуття ним статусу військовослужбовця; процедура надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ініціюється військовозобов`язаним, і лише в її рамках у комісії районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки існує обов`язок перевірити підстави щодо надання військовозобов`язаному відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
Таким чином, право на відстрочку від призову на військову службу повинно бути реалізоване військовозобов`язаним шляхом вчинення ним активних дій та оформлення його у відповідний спосіб уповноваженим органом (зокрема, районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки). При цьому реалізація такого права може бути здійснена лише до моменту набуття ним статусу військовослужбовця.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11 квітня 2024 року у справі №520/7954/22 та 18 січня 2024 року у справі № 280/6033/22.
В позові позивач стверджує, що його син звертався до відповідача із заявою про надання відстрочки від призову за сімейними обставинами, проте прийняти документи та оформити відстрочку від мобілізації посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_2 не захотіли. Позивач вважає, що дії ІНФОРМАЦІЯ_4 стосовно невирішення питання про надання відстрочки від призову, які розпочалися у грудні 2025 року, є неправомірними.
У відзиві на позов ІНФОРМАЦІЯ_5 зазначає, що позивач не звертався із заявами про надання відстрочок від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період з 2024 по 2025 рік. 
Із матеріалів справи видно, що в період із 28.11.2023 по 26.01.2026 позивач вважався таким, що самовільно залишив Військову частину НОМЕР_3 .
Син позивача 17.12.2025 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 із заявою, в якій просив здійснити перевірку сімейного стану та за її результатами скласти акт перевірки сімейного стану. Також повідомив, що має право на звільнення з військової служби та бажає звільнитися (а.с.43). 22.12.2025 ІНФОРМАЦІЯ_5 було складено акт перевірки сімейного стану військовослужбовця. Вказаний акт листом від 23.12.2025 №10387 надіслано до Військової частини НОМЕР_1 (а.с.47).
Тобто, вказані дії сина позивача у грудні 2025 року були спрямовані на звільнення з військової служби, що прямо видно зі змісту заяви від 17.12.2025, де ОСОБА_1 повідомив про намір звільнитися з військової служби відповідно до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу. 
Твердження позивача про те, що право на відстрочку від призову ОСОБА_1 підтверджується, зокрема витягом із рішення експертної команди з повсякденного функціонування особи від 02.05.2025, висновком ЛКК від 29.12.2025, актом обстеження житлово-побітових умов від 04.12.2025, актом перевірки сімейного стаду військовослужбовця від 22.12.2025 є помилковими, оскільки ці документи видані після призову позивача на військову службу.
Суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази звернення ОСОБА_1 до відповідача із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації до призову на військову службу в 2022-2023 роках, як і докази того, що під час мобілізації син позивача ОСОБА_1 надавав працівникам ІНФОРМАЦІЯ_2 документи на підтвердження наявності в нього права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації. Разом з цим з наданих суду документів видно, що обставини, на які покликається позивач як на підстави наявності у сина позивача права на відстрочку, виникли під час проходження ним військової служби.
Після зарахування до особового складу військової частини син позивача набув статусу військовослужбовця, і припинення військової служби (звільнення, виключення зі списків) можливе лише на підставах та в порядку, визначених Законом №2232-XII та відповідними положеннями про проходження військової служби.
Таким чином, у задоволенні позовних вимог про визнання дій/бездіяльності, що розпочалися з середини грудня 2025 року щодо невирішення питання відстрочки від мобілізації ОСОБА_1 протиправними, які, в т.ч., містять і склад злочину «залишення в небезпеці», слід відмовити.
За змістом підпункту “г” пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Відповідно до пункту 233 Положення №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця. 
Таким чином, законодавець передбачив механізм реалізації відповідного права шляхом подання військовослужбовцем рапорту на звільнення зі служби з відповідних підстав.
У позові позивач стверджує, що його син подав рапорт про звільнення з військової служби командиру Військової частини НОМЕР_1 , зокрема у грудні 2025 року, відповідь на який надана не була.
Військова частина НОМЕР_1 у відзиві на позов зазначила, що за час проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 ОСОБА_1 з рапортами про звільнення з військової служби не звертався. Також вказано, що позивач посилається на подання його сином - ОСОБА_1 рапорту про звільнення з військової служби у грудні 2025 року. Водночас на той момент ОСОБА_1 ще не був зарахований до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 , оскільки таке зарахування відбулося лише 27.01.2026 року.
Як зазначено судом вище, в період із 28.11.2023 по 26.01.2026 позивач вважався таким, що самовільно залишив Військову частину НОМЕР_3 .
За змістом витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 11.11.2025 № 325, ОСОБА_1 з 11.11.2025 зараховано на продовольче забезпечення та тимчасовий облік до Військової частини НОМЕР_1 .
Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 19.01.2026 в справі №944/192/26, яка набрала законної сили 27.01.2026, зобов`язано ОСОБА_1 невідкладно після набрання ухвалою законної сили прибути до Військової частини НОМЕР_1 для продовження проходження військової служби.
Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 27 від 27.01.2026 ОСОБА_1 , який прибув із самовільного залишення військової частини для подальшого проходження військової служби, з 27.01.2026 зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення. 
Жодних доказів звернення до Військової частини НОМЕР_1 чи до Військової частини НОМЕР_2 із рапортами про звільнення ОСОБА_1 з військової служби позивачем суду не надано.
Вчинення сином позивача дій щодо підготовки відповідного пакета документів для звільнення з військової служби, зокрема звернення до ТЦК та СП із заявою від 17.12.2025 щодо оформлення акта перевірки сімейного стану військовослужбовця від 22.12.2025, не є доказом подання рапорту про звільнення з військової служби до Військової частини НОМЕР_1 , а лише свідчить про намір звільнитися з неї. Доказів подання до Військової частини НОМЕР_1 рапорту про звільнення із військової служби у грудні 2025 року суду не надано.
Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В спірному випадку відповідачі підтвердили правомірність своїх дій і бездіяльності, належних і достатніх доказів, які б спростовували доводи відповідачів, позивач під час розгляду справи не надав.
Враховуючи вищевикладене, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а позов таким що не підлягає до задоволення.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ВИРІШИВ:
В задоволенні позову відмовити. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя  /підпис/ Біньковська Н.В.