КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 377/658/25 Головуючий у І інстанції Бабич Н.С.
Провадження №22-ц/824/6284/2026Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.

ПОСТАНОВА
Іменем України

27 травня 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

судді-доповідача Таргоній Д.О.,
суддів: Борисової О.В., Голуб С.А., 
за участі секретаря Кононової Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Москвічова Андрія Сергійовича на рішення Славутицького міського суду Київської області від 13 листопада 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 року представник ТОВ «ФК «ЄАПБ» - Дараган Ю.О. звернулась до суду з даним позовом, який мотивовано тим, 08 листопада 2023 року між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики №4346176.
14 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 14/06/21.
Відповідно до реєстру боржників №23 від 11 квітня 2024 року до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 в сумі 30 940,00 грн, з яких: 7 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 23 940,00 грн - сума заборгованості за відсотками.
Всупереч умовам договору позики, відповідач не виконав свого зобов`язання. З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.
08 листопада 2023 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 10445-11/2023.
21 березня 2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 21032024.
Відповідно до реєстру боржників від 21 березня 2024 року до договору факторингу № 21032024 від 21 березня 2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 13 125,00 грн, з яких: 3 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 10 125,00 грн - сума заборгованості за відсотками.
Всупереч умовам договору позики, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.
19 жовтня 2023 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 25389-10/2023.
21 березня 2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 21032024.
Відповідно до реєстру боржників від 21 березня 2024 року до договору факторингу № 21032024 від 21 березня 2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 14 625,00 грн, з яких: 3 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 11 625,00 грн - сума заборгованості за відсотками.
Всупереч умовам договору позики, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.
04 листопада 2023 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №05048-11/2023.
21 березня 2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 21032024.
Відповідно до реєстру боржників від 21 березня 2024 року до договору факторингу № 21032024 від 21 березня 2024 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 17 900,00 грн, з яких: 4 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 13 900,00 грн - сума заборгованості за відсотками. 
Всупереч умовам договору позики, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.
15 жовтня 2023 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №1058008.
30 травня 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №30052024.
Відповідно до реєстру боржників від 30 травня 2024 року до договору факторингу № 30052024 від 30 травня 2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 23 462,40 грн, з яких: 3 900,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 19 562,40 грн - сума заборгованості за відсотками. 
Всупереч умовам договору позики, відповідач не виконав свого зобов`язання. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 30.05.2024 позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.
19 жовтня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №4067352.
27 червня 2024 року ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №27062024.
Відповідно до реєстру боржників від 27.06.2024 до договору факторингу № 27062024 від 27 червня 2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 18 180,00 грн, з яких: 3 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 15 180,00 грн - сума заборгованості за процентами.
Всупереч умовам договору позики, відповідач не виконав свого зобов`язання. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 27 червня 2024 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.
Враховуючи вищевикладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за кредитними договорами в розмірі 118 232,40 грн, а саме:
за договором позики №4346176 в розмірі 30 940,00 грн, з яких: 7 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 23 940,00 грн - сума заборгованості за процентами;
за кредитним договором № 10445-11/2023 в розмірі 13 125,00 грн, з яких: 3 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 10 125,00 грн- сума заборгованості за процентами;
за кредитним договором № 25389-10/2023 в розмірі 14 625,00 грн, з яких: 3 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 11 625,00 грн - сума заборгованості за відсотками;
за кредитним договором № 05048-11/2023 в розмірі 17 900,00 грн, з яких: 4 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 13 900,00 грн - сума заборгованості за відсотками;
за кредитним договором №1058008 в розмірі 23 462,40 грн, з яких: 3 900,00 грн- сума заборгованості за основною сумою боргу, 19 562,40 грн - сума заборгованості за процентами;
за кредитним договором № 4067352 в розмірі 18 180,00 грн, з яких: 3 000,00 грн- сума заборгованості за основною сумою боргу, 15 180,00 грн - сума заборгованості за процентами; а також понесені судові витрати.
Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 13 листопада 2025 року позов задоволено частково.
Стягнутоз ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість:
- задоговором позики з фіксованою диференційованою процентною ставкою № 4346176 від 08листопада 2023 року в розмірі 12 040,00 грн, яка складається із: суми заборгованості за основною сумою боргу - 7 000,00 грн; суми заборгованості за процентами - 5 040,00 грн; 
- задоговором про надання фінансового кредиту№10445-11/2023 від 08.11.2023 в розмірі 13 125,00 грн, яка складається із: суми заборгованості за основною сумою боргу - 3 000,00 грн, суми заборгованості за процентами - 10 125,00 грн; 
- за договором про надання фінансового кредиту №25389-10/2023 від 19жовтня 2023 рокув розмірі 14 625,00 грн, яка складається із: суми заборгованості за основною сумою боргу - 3 000,00 грн; суми заборгованості за процентами - 11 625,00 грн;
- за договором про надання фінансового кредиту № 05048-11/2023 від 04.11.2023 в розмірі 17 900,00 грн, якаскладається із: суми заборгованості за основною сумою боргу - 4 000,00 грн, суми заборгованості за процентами - 13 900,00 грн; 
- задоговором про надання споживчого кредиту№1058008 від 15 жовтня 2023 року в розмірі 23 462,40 грн, яка складається із: суми заборгованості за основною сумою боргу - 3 900,00 грн, суми заборгованості за процентами - 19 562,40 грн; 
- за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4067352 від 19жовтня 2023 року в розмірі 18 180,00 грн, яка складається із: суми заборгованості за основною сумою боргу - 3 000,00 грн, суми заборгованості за процентами - 15 180,00 грн, а всього на загальну суму 99 332,40грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Стягнутоз ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 543,52 грн.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, з апеляційною скаргою в інтересах ОСОБА_1 звернувся її представник - адвокат Москвічов А.С., який, посилаючись на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення по справі, невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Щодо порушень процесуального законодавства, скаржник зазначає, що позивачем до позовної заяви долучено платіжну інструкцію №119475 від 20 травня 2025 року про сплату судового збору у розмірі 3028,00 грн, яким сплачено одну позовну вимогу. 
Враховуючи, що позивачем заявлена вимога про стягнення заборгованості з відповідача за шістьма різними договорами, вважає, що за подання даного позову до суду позивачу потрібно сплатити судовий збір в сумі 18 168,00 грн, як за шість позовних вимог. 
Крім того позивач у позовній заяві об`єднує декілька позовних вимог, оскільки просить стягнути заборгованість за шістьма договорами, що є самостійними вимогами майнового характеру, проте обґрунтування підстав об`єднання позовних вимог у позовній заяві відсутнє.
Скаржник вказує на те, що позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості з відповідача за кредитними договорами та договорами позики, укладеними останнім у різні періоди часу та з різними кредиторами, права вимоги за якими в різні періоди та на підставі різних договорів факторингу перейшли до позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», як нового кредитора.
Водночас, розрахунки розміру заборгованості за кредитними договорами та договорами позики мають різний характер нарахування, тому не можуть вважатися однорідним. У даному випадку об`єднання позовних вимог може мати негативні наслідки. Сумісний розгляд декількох вимог, навіть тісно пов`язаних і однорідних, розширює предмет доказування у справі, ускладнює розгляд та вирішення справи.
Таким чином, вважає, що вимоги, з якими ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду, не пов`язані між собою підставою виникнення або поданими доказами, не є однорідними, а тому не можуть бути об`єднані в одній позовній заяві, що є підставою для роз`єднання позовних вимог у окремі провадження з оплатою судового збору відповідно до норм чинного законодавства та надання в подальшому обґрунтований відзив на окремий кредитний договір. 
Також звертає увагу суду на той факт, що об`єднавши шість майнових вимог в одну, позивач недоплатив у державний бюджет 15 140,00 грн.
Скаржник також зазначає, що посилаючись на виконання первісними кредиторами умов Кредитних договорів щодо перерахування грошових коштів відповідачу в безготівковій формі, позивач не надав суду жодних доказів та підтверджень щодо виконання кредиторами своїх зобов`язань. У матеріалах справи відсутні копії первинних документів, на підставі яких суд може дослідити обсяг виданих кредитних коштів за Кредитними договорами, а також погашення кредиту та сплату процентів по кредиту, а також відсутня виписка з рахунку, що є підтвердженням видачі кредитних коштів первісними кредиторами відповідачу.
Скаржник вказує, що позивач не довів факту надання грошових коштів первісними кредиторами відповідачу в рамках укладених кредитних договорів, оскільки не надав відповідних доказів: доказів перерахування саме первісними кредиторами відповідачу за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) зазначених в Кредитних договорах. 
Також позивач не обґрунтував неможливість подання таких доказів, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі документи, які передбачені ст. 9 Закону України «Про системи та переказ коштів України», ст. 13 ЗУ «Про електронну комерцію», які підтверджують ініціювання переказу позивачем кредитних коштів на рахунок відповідача, а також те, що переказ є завершеним. 
Отже позивач не довів факт перерахування грошових коштів на зазначену в Кредитних договорах банківських карток та наявність заборгованості відповідача перед позивачем
Скаржник також не погоджується із поданим позивачем розрахунокм заборгованості, вказуючи, що визначений Первісними кредиторами в Кредитних договорах розмір процентів є непропорційно високим та призводить до дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника (споживача), відтак пункти Кредитних договорів є несправедливими і суперечать принципам розумності та добросовісності, оскільки встановлюють вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання/неналежного виконання позичальником зобов`язань за цим договором.
Також звертає увагу суду на невідповідність умов Кредитних договорів положенням ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки.
Звертає увагу апеляційного суду на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів факту відступлення права грошової вимоги до відповідача за кредитними договорами, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ТОВ «ЄАПБ», так як останнє є неналежним позивачем.
Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Сторони даної справи в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку.
Матеріали справи містять докази належного повідомлення ТОВ «ЄАПБ» та представника ОСОБА_1 - адвоката Москвічова А.С., а саме звіти про доставку вихідної кореспонденції суду сформовані автоматично через систему АСЕД «Апеляція».
ОСОБА_1 повідомлялась про розгляд справи в суді апеляційної інстанції через засоби поштового зв`язку. 
Таким чином, судова колегія вважає, що сторони даної справи належним чином повідомлені про розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
Керуючись положеннями ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає, що неявка сторін не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не виконав свого обов`язку, надані йому кошти за кредитними договорами в строки, передбачені договорами не повернув ані первісним кредиторам, ані позивачу, який підтвердив набуття права вимоги за кредитними договорами, надані позивачем розрахунки заборгованості, складені первинними кредиторами, є належними доказами по справі.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.
З матеріалів справи вбачається, що 08 листопада 2023 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 уклали договір позики (з фіксованою диференційованою процентною ставкою) №4346176, який остання підписала електронним підписом одноразовим ідентифікатором YUR6aTFbos, що був надісланий на номер телефону НОМЕР_1 .
Згідно з інформацією ТОВ «ФК «Фінекспрес» №КД-000034237/ТНПП від 20 червня 2025 року відповідно до договору на переказ коштів №23-01-18/5 від 23 січня 2018 року останнє підтвердило ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» успішне завершення операції про здійснення 08 листопада 2023 року безготівкового перерахування коштів у сумі 7 000,00 грн на платіжну картку НОМЕР_2 отримувачу  ОСОБА_1 .
Відповідно до інформації №БТ/Е-14033 від 24 вересня 2025 року, наданої АТ «Універсал Банк», яка надійшла на виконання вимог ухвали суду від 15 вересня 2025 року, у ОСОБА_1 наявні карткові рахунки у банку, зокрема емітовано банківську картку № НОМЕР_3 , її фінансовий номер телефону та номер телефону, який знаходиться в її анкетних даних, НОМЕР_1 . 
Згідно з випискою по вказаному картковому рахунку за період з 15 жовтня 2023 року по 15 листопада 2023 року наявне зарахування коштів 08 листопада 2023 року у сумі 7 000,00 грн.
14 червня 2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (клієнт) та ТОВ «ФК «ЄАПБ» (фактор) уклали договір факторингу №14/06/21, відповідно до п. 1.1 якого за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язання за якою настав до третіх осіб- боржників, включаючи суму основного зобов`язання ( позики), плату за позикою ( плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту.
Відповідно до витягу реєстру боржників № 23 від 11 квітня 2024 року до договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021, до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором позики №4346176 від 08 листопада 2023 року на суму заборгованості 30 940,00 грн, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу - 7 000,00 грн; сума заборгованості за процентами - 23 940,00 грн.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором позики № 4346176 від 08 листопада 2023 року вбачається, що заборгованість за даним кредитним договором складає 30 940,00 грн, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу - 7 000,00 грн; сума заборгованості за процентами - 23 940,00 грн.
Також, 19 жовтня 2023 року ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 уклали електронний договір про надання фінансового кредиту №25389-10/2023, який остання підписала електронним підписом одноразовим ідентифікатором W1283.
29 листопада 2023 року ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 уклали додаткову угоду до договору про надання фінансового кредиту №25389-10/2023 від 19 жовтня 2023 року, який остання підписала електронним підписом одноразовим ідентифікатором W4152.
Згідно з інформацією ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №3466_25011152456 від 11.06.2025 відповідно до договору про переказ коштів ФК № 342 від 02.10.2012, укладеного з ТОВ «Аванс Кредит», підтверджено ТОВ «Аванс Кредит» успішне перерахування коштів на платіжну картку клієнта: 19.10.2023 о 09:25:00 на суму 3 000,00 грн, маска картки НОМЕР_4 , номер транзакції в системі iPay.ua 298157062.
04 листопада 2023 року ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 уклали електронний договір про надання фінансового кредиту №05048-11/2023, який остання підписала електронним підписом одноразовим ідентифікатором W0423.
Згідно з інформацією ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №3466_25011152455 від 11.06.2025 відповідно до договору про переказ коштів ФК № 342 від 02.10.2012, укладеного з ТОВ «Аванс Кредит», підтверджено ТОВ «Аванс Кредит» успішне перерахування коштів на платіжну картку клієнта: 04.11.2023 о 13:55:09 на суму 4 000,00 грн, маска картки НОМЕР_4 , номер транзакції в системі iPay.ua 304717220.
08 листопада 2023 року ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 уклали електронний договір про надання фінансового кредиту №10445-11/2023, який остання підписала електронним підписом одноразовим ідентифікатором W2256.
Згідно з інформацією ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №3466_25011152455 від 11.06.2025 відповідно до договору про переказ коштів ФК № 342 від 02.10.2012, укладеного з ТОВ «Аванс Кредит», підтверджено ТОВ «Аванс Кредит» успішне перерахування коштів на платіжну картку клієнта: 08.11.2023 о 12:30:00 на суму 3 000,00 грн, маска картки НОМЕР_4 , номер транзакції в системі iPay.ua 306092170.
Відповідно до інформації АТ «Універсал Банк» №БТ/Е-14033 від 24 вересня 2025 року на виконання вимог ухвали суду від 15 вересня 2025 року у ОСОБА_1 наявні карткові рахунки у банку, зокрема, емітовано банківську картку № НОМЕР_3 , фінансовий номер телефону НОМЕР_1 .
Згідно з випискою по вказаному картковому рахунку за період з 15 жовтня 2023 року по 15 листопада 2023 року наявне зарахування коштів: 19 жовтня 2023 року - 3 000,00 грн, 04 листопада 2023 року - 4 000,00 грн, 08 листопада 2023 року - 3 000,00 грн.
21 березня 2024 року ТОВ «Аванс Кредит» (клієнт) та ТОВ «ФК « ЄАПБ» (фактор) уклали договір факторингу №21032024, згідно з п. 1.1. якого за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.
Як вбачається з витягів з реєстру боржників від 21 березня 2024 року, що є додатом №1 до договору факторингу № 21032024 від 21 березня 2024 року, до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги до боржника ОСОБА_1 за договорами:
- про надання фінансового кредиту №25389-10/2023 від 19 жовтня 2023 року на суму заборгованості 14 625,00 грн, яка складається із: суми заборгованості за основною сумою боргу - 3 000,00 грн; суми заборгованості за процентами - 11 625,00 грн;
- про надання фінансового кредиту №05048-11/2023 від 04 листопада 2023 року на суму заборгованості 17 900,00 грн, яка складається із: суми заборгованості за основною сумою боргу - 4 000,00 грн; суми заборгованості за процентами - 13 900,00 грн;
- про надання фінансового кредиту № 10445-11/2023 від 08 листопада 2023 року на суму заборгованості 13 125,00 грн, яка складається із: суми заборгованості за основною сумою боргу - 3 000,00 грн; суми заборгованості за процентами - 10 125,00 грн.
З наданих позивачем розрахунків заборгованості вбачається: 
заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №25389-10/2023 від 19 жовтня 2023 року становить 14 625,00 грн та складається із: суми заборгованості за основною сумою боргу - 3 000,00 грн; суми заборгованості за процентами - 11 625,00 грн;
заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №05048-11/2023 від 04 листопада 2023 року становить 17 900,00 грн та складається із: суми заборгованості за кредитом - 4 000,00 грн, суми заборгованості за процентами - 13 900,00 грн;
заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 10445-11/2023 від 08 листопада 2023 року становить 13 125,00 грн та складається із: суми заборгованості за основною сумою боргу - 3 000,00 грн; суми заборгованості за процентами- 10 125,00 грн.
Також, 15 жовтня 2023 року ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 уклали електронний договір №1058008 про надання споживчого кредиту по продукту «New Short», який підписано позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором Т086, відправленим на номер телефону відповідача.
Відповідно до інформації АТ «Універсал Банк» №БТ/Е-14033 від 24 вересня 2025 року, яка надійшла на виконання вимог ухвали суду від 15 вересня 2025 року, у ОСОБА_1 наявні карткові рахунки у банку, зокрема, емітовано банківську картку № НОМЕР_3 , фінансовий номер телефону НОМЕР_1 . 
Згідно з випискою по вказаному картковому рахунку за період з 15 жовтня 2023 року по 15 листопада 2023 року наявне зарахування коштів: 15 жовтня 2023 року - 3 900,00 грн 
30 травня 2024 року ТОВ «Селфі Кредит» (клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (фактор) уклали договір факторингу №30052024, згідно з п. 1.1. якого за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.
Як вбачається з реєстру боржників, що є додатком №1 до договору факторингу №30052024 від 30 травня 2024 року, підписаного директором ТОВ «Селфі Кредит» та генеральним директором ТОВ «ФК «ЄАПБ», витяг з якого наданого, право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 1058008 на суму заборгованості 23 462,40 грн, яка складається із: суми заборгованості за основною сумою боргу - 3 900,00 грн; суми заборгованості за відсотками - 19 562,40 грн, перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ».
З наданого позивачем розрахунком заборгованості за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №1058008 від 15 жовтня 2023 року вбачається, що заборгованість за даним договором становить 23 462,40 грн та складається із: суми заборгованості за кредитом - 3 900,00 грн; суми заборгованості за процентами - 19 562,40 грн.
Також, 19 жовтня 2023 року ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 уклали електронний договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4067352, який підписала електронним підписом.
Як вбачається з інформації ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 1007-0107 від 01.07.2024, відповідно до договору на переказ коштів № ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019 було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 19.10.2023 об 11:10:19 на суму 3 000,00 грн, маска картки: № НОМЕР_5 , номер транзакції в системі iPay.ua - 298205039, призначення платежу: зарахування 3000,00 грн на карту № НОМЕР_5 .
Відповідно до інформації АТ «ВСТ Банк» № 3423-БТ від 29.09.2025, яка надійшла на виконання вимог ухвали суду від 15 вересня 2025 року, картка № 5168120711386634 емітована як спосіб доступу до рахунку № НОМЕР_6 у національній валюті ОСОБА_1 , фінансовий номер телефону за період з 19.10.2023 по 25.10.2023 НОМЕР_7 .
З виписки по рахунку № НОМЕР_6 за період з 19.10.2023 по 25.10.2023 вбачається, що 20.10.2023 відбулося зарахування коштів у сумі 3 000,00 грн.
27 червня 2021 року ТОВ «Лінеура Україна» (клієнт) та ТОВ «ФК «ЄАПБ» (фактор) уклали договір факторингу №27062024, відповідно до п. 1.1 якого за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язання за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою) та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.
Як вбачається з реєстру боржників до договору факторингу № 270620241 від 27 червня 2024 року, витяг з якого долучено до матеріалів справи, до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором № 4067352 на суму заборгованості 18 180,00 грн, яка складається із: суми заборгованості за основною сумою боргу - 3 000,00 грн; суми заборгованості за процентами - 15 180,00 грн.
З наданого позивачем розрахунком заборгованості за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4067352 від 19 жовтня 2023 року вбачається, що заборгованість становить 18 180,00 грн та складається із: суми заборгованості за кредитом - 3 000,00 грн; суми заборгованості за процентами - 15 180 грн.
Згідно Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії А01 №624024, Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» є юридичною особою зареєстрованою в передбаченому Законом порядку.
Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Ч. 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Ст. 512 ЦК України, передбачено можливість зміни кредитора у зобов`язанні, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.
Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За правилом ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
У відповідності до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.
За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Ст. 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Укладені кредитні договори № 4346176, № 10445-11/2023, № 25389-10/23, № 05048-11/2023, № 10580008, № 4067352, підписано електронним підписом позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер телефону відповідача: НОМЕР_1 ».
Підписуючи договори, відповідач підтвердив, що в чіткій та зрозумілій формі отримав інформацію, передбачену ч. 2 ст. 12 Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також інформацію щодо своїх прав та обов`язків згідно з ЗУ «Про захист прав споживачів» та ЗУ «Про Захист персональних даних».
Підписавши договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором, клієнт підтвердив, що він ознайомився, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту товариства, а також отримав від товариства до укладення цього договору інформацію, що передбачена ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із ч. 6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилами ч. 8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Договір, укладений між сторонами в електронній формі, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитні договори між відповідачем та первісними кредиторами не було б укладено.
Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 року у справі №757/40395/20-ц, від 12.01.2021 року у справі №524/5556/19, від 07.10.2020 року у справі №127/33824/19, від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18.
На підставі вищенаведених правових норм, беручи до уваги те, що вказані вище кредитні договори підписані відповідачем електронним підписом, наявність якого разом з електронними підписами первісних кредиторів підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх, є доведеним факт укладення між сторонами кредитних договорів, та про те, що позичальник всі умови договорів цілком зрозумів та своїм підписом письмово підтвердив та закріпив те, що сторони договору діяли свідомо, були вільні в укладенні даних договорів, вільні у виборі контрагента та умовах договорів.
Доказів не укладання вищевказаних договорів чи визнання їх недійсними матеріали справи не містять. 
Заперечення факту авторизації та підписання договору без надання належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність вад волевиявлення або вчинення електронного підпису іншою особою, не є достатньою підставою для спростування презумпції дійсності правочину та вчинення електронного підпису саме відповідачем. Сторона відповідача не надала жодних доказів несанкціонованого доступу до його особистого кабінету, використання його персональних даних третіми особами чи будь-яких інших обставин, які б свідчили про відсутність його вільної волі на укладення договору або фальсифікацію електронного підпису.
Доказів того, що персональні дані ОСОБА_1 (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки на яку первісними кредиторами здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону) були використані товариствами для укладення Договору від її імені, останньою не надані. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно неї шахрайських дій ОСОБА_1 не зверталась, як і не оскаржувала правомірність укладених відповідних договорів.
Таким чином, на думку судової колегії, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем доведено неналежне виконання своїх зобов`язань на загальну суму 99 332,40 грн за кредитними договорами: № 4346176 в розмірі 30 940,00 грн, з яких: сума заборгованості за кредитом - 7 000,00 грн; сума заборгованості за процентами - 23 940,00 грн; №25389-10/2023 в 4 625,00 грн, з яких: сума заборгованості за кредитом - 3 000,00 грн, сума заборгованості за процентами - 11 625,00 грн; № 05048-11/2023 в 17 900,00 грн, з яких: сума заборгованості за кредитом - 4 000,00 грн, сума заборгованості за процентами - 13 900,00 грн; № 10445-11/2023 в розмірі 13 125,00 грн, з яких: сума заборгованості за кредитом - 3 000,00 грн; сума заборгованості за процентами - 10 125,00 грн; №1058008 в розмірі 23 462,40 грн, з яких: сума заборгованості за кредитом - 3 900,00 грн; сума заборгованості за процентами - 19 562,40 грн; № 4067352  в розмірі 18 180,00 грн, з яких: сума заборгованості за кредитом - 3 000,00 грн; сума заборгованості за процентами - 15 180,00 грн. 
Таким чином, суд дійшов вірного висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ», є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.
Доводи апеляційної скарги про те, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» за даними кредитними договорами не набуло права вимоги до відповідача, апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України).
Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.
Відповідно до положень ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь- який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Ч. 1 ст. 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак, це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо  предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином.
Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 року справі №914/868/17, від 18 жовтня 2018 року у справі №910/11965/16.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуті прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступленн права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить даі за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанов Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, ві 27.09.2021 у справі №5026/886/2012).
Надані копії договорів факторингу містять підписи сторін, які підтверджують укладення договорів та перехід права вимоги від клієнтів - первісних кредиторів до Фактора - ТОВ «ФК «ЄАПБ».
Колегія суддів вважає, що копії договорів факторингу та надані копії реєстрів права вимоги є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах.
Судова колегія вважає, що позивач одержав від ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», ТОВ «АВАНС КРЕДИТ», ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА право вимоги по заборгованості відповідача за договорами позики № 4346176, № 10445-11/2023, № 25389-10/23, № 05048-11/2023, № 10580008, № 4067352, що підтверджується долученими до матеріалів справи самих Договорів факторингу, Реєстрів боржників, Актів прийому-передачі Реєстрів Боржників, за якими передані (відступлені) права вимоги до відповідача, вже після укладення вказаних договорів позики та настання строку виконання зобов`язання за ними. 
Крім того, оскільки предметом судового розгляду є спір про стягнення із відповідача на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованості за кредитними договорами, а договори факторингу відповідачем не оспорювались, у даному випадку слід виходити з презумпції правомірності правочину, а також презумпції обов`язковості виконання договору.
Таким чином, твердження сторони відповідача про те, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» є неналежним позивачем, оскільки не має права вимагати від відповідача сплати заборгованості за кредитними договорами № 4346176, № 10445-11/2023, № 25389-10/23, № 05048-11/2023, № 10580008, № 4067352 є необґрунтованими та спростовується вищевикладеним.
Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність належних доказів перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача, судова колегія зазначає наступне.
Суд апеляційної інстанції виходить із того, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 752/17604/15-ц (провадження № 61-14780св23).
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (див. постанову Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі №904/2104/19).
Відповідно до частини першої ст. 13 Закону № 675-VIII розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні послуги», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.
Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг.
У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року (справа № 372/223/17, провадження № 61-10667св18) міститься правовий висновок, згідно з яким факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукупністю інших доказів, зокрема: кредитним договором, меморіальними ордерами на видачу коштів, виписками про рух коштів по рахунку, заявами на переказ готівки, тощо.
У відповідності до умов укладених договорів, кошти надаються позичальнику в безготівковій формі на банківську картку № НОМЕР_2  вказану позичальником при укладанні кредитних договорів, а саме: № НОМЕР_8 , № 10445-11/2023, № 25389-10/23, № НОМЕР_9 , та на банківську картку №  НОМЕР_5  вказану позичальником при укладенні кредитного договору № 4067352.
Доказів того, що дані банківські картки не належить відповідачу матеріали справи не містять.
З досліджених судом доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем доведено факт видачі кредитних коштів та неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитними договорами.
Таким чином, посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачем не надано суду доказів отримання відповідачем кредитних коштів апеляційний суд відхиляє, як помилкові та безпідставні, оскільки факти їх надання підтверджуються, наявними у матеріалах справи кредитними договорами, якіє дійсними в силу приписів ст. 204 ЦК України про правомірність правочинів. 
При цьому вимог щодо визнання правочинів недійсними чи встановлення факту його неукладеності до суду заявлено не було. 
Зазначені в позовній заяві правочини підтверджують факт наявності відповідних правовідносин, їхній зміст та погоджені сторонами обставини щодо передання в позику чи кредит відповідачу коштів у погодженому розмірі.
Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу об`єднання в одне провадження вимог по різним кредитним договорам, апеляційний суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. 
ТОВ «ЄАПБ» відносно відповідача є новим кредитором за кредитними зобов`язаннями, які не виконані відповідачем належним чином і з метою процесуальної економії вказані вимоги можуть бути розглянуті разом, зважуючи на суб`єктивний склад учасників, підставу, предмет позову, докази, що підлягають дослідженню.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, провадження № 14-473цс18).
Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає в позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Велика Палата Верховного Суду звертала увагу у своїй постанові від 24 квітня 2024 року у справі № 657/1024/16-ц (провадження № 14-5цс23), що ст. 188 ЦПК України містить правила об`єднання і роз`єднання позовів. Згідно із ч. 1 ст. 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.
Щодо доводів апеляційної скарги про ненадання стороною позивача належних розрахунків розміру заборгованості за кредитними договорами та договорами позики, оскільки вони мають різний характер нарахування, тому не можуть вважатися однорідним апеляційний суд відхиляє, так як надані позивачем розрахунки заборгованості відповідача, складені первинними кредиторами, є належними доказами у справі, враховуючи наявні в них відомості, які дозволяють перевірити правильність нарахування процентів.
Жодних доказів на спростування вказаних розмірів заборгованості, як і доказів сплати боргів за кредитними договорами, відповідачем до суду не надано.
Контррозрахунків щодо позовних вимог відповідач до суду першої та апеляційної інстанції також не надав.
Посилання в апеляційній скарзі на невідповідність умов кредитних договорів положенням ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки, апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.
Згідно правового висновку Верховного Суду України викладеного у постанові у справі №461/6248/21 від 31 травня 2023 року суд зазначив, що добросовісність (п. 6 ст. 3 ЦК України) це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі вказаної доктрини знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них».
Тож, доводи представника ОСОБА_1 - Москвічова А.С. в апеляційній скарзі щодо неправомірного стягнення з відповідача процентів, які заявник вважає несправедливим, що не відповідає засадам справедливості, розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг, колегія суддів розцінює як суперечливу поведінку.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.
Так, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами встановлений частиною третьою цієї статті.
Відповідно до п. 5 ч. 3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Однак, дана норма стосується щодо вимог про нарахування пені, яку позивач не нараховував.
Крім цього, у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17, зроблено висновок, що недійсність договору, як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати.
Однак, при розгляді даної справи в суді першої інстанції, ОСОБА_1 не заявляла зустрічних вимог про визнання недійсними кредитних договорів в частині визначення розміру відсотків за користування кредитними коштами у зв`язку з його невідповідністю вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування».
Таким чином, апеляційний суд відхиляє посилання відповідача в апеляційній скарзі на порушення позивачем Закону України «Про споживче кредитування», оскільки відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Щодо доводів апеляційної скарги про неправильну сплату судового збору у розмірі 3028,00 грн, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 3028,00гривень.
Відповідно до ч. 3, 6 ст.6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Судовий збір справляється з урахуванням загальної суми позову у разі подання позову одним позивачем до кількох відповідачів.
Тобто, якщо в позовній заяві об`єднано кілька вимог майнового характеру, пов`язаних між собою, то, враховуючи, що об`єктом справляння судового збору є позовна заява, максимальний розмір судового збору має відповідати загальній сумі всіх вимог. 
З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості в загальному розмірі 118232,40 грн та сплатило за подання позовної заяви судовий збір у розмірі 3 028,00 грн, виходячи з ціни позову та положень ст. 4 Закону України «Про судовий збір». 
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції стосовно оцінки зібраних у справі доказів, зокрема доказів, поданих позивачем на підтвердження його доводів про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Ст. 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 76 ЦПК Українивстановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч. 1ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, зважаючи на те, що відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитними договорами.
Таким чином, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції щодо необґрунтованості заявлених позовних вимог не спростовують, тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
У контексті вказаної практики колегія суддів вважає вищенаведене обґрунтування цієї постанови достатнім, а висновки суду першої інстанції по суті спору визнає більш логічно обґрунтованими та послідовними, аніж аргументи апеляційної скарги відповідача.
Суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У такому разі розподіл судових витрат у вигляді сплаченого відповідачами судового збору за подання апеляційної скарги не проводиться згідно зі ст. ст. 141, 382 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Москвічова Андрія Сергійовича залишити без задоволення.
Рішення Славутицького міського суду Київської області від 13 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Повна постанова виготовлена 04 червня 2026 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній
Судді: О.В. Борисова
С.А. Голуб