ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2026 р. м. Чернівці Справа № 600/2782/25-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 11 лютого 2025 року №0001457-2409-2405-UA73040050000080963 та №0001456-2409-2405-UA73040050000080963.
Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 13 червня 2025 року (головуючий суддя – Кушнір В.О.) прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами; встановлено строки для подання заяв по суті справи; витребувано докази у відповідача.
У зв`язку зі звільненням судді з посади, на підставі розпорядження керівника апарату суду №7-Р від 16 березня 2026 року проведено повторний автоматизований розподіл даної справи, за результатом якого адміністративну справу №600/2782/25-а було передано для розгляду судді Лелюку О.П.
Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 18 березня 2026 року (головуючий суддя – Лелюк О.П.) прийнято дану справу до свого провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; роз`яснено учасниками справи, що її розгляд починається спочатку.
В обґрунтування протиправності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень позивач посилався на те, що належне йому на праві власності нерухоме майно не є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, оскільки використовується ним безпосередньо у сільськогосподарській діяльності як сільськогосподарським товаровиробником.
У поданому до суду відзиві відповідач заперечував проти позову, вказавши про законність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, оскільки згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належні позивачу об`єкти нерухомого майна не мають статусу будівель сільськогосподарського призначення, що, фактично, свідчить про невикористання їх позивачем для виробництва сільськогосподарської продукції. Крім цього у відзиві вказано про те, що позивач не зареєстрований як фізична особа-підприємець, а тому, на думку податкового органу, він зобов`язаний сплачувати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на загальних підставах. Просив суд відмовити у задоволенні позову.
Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та договору купівлі-продажу нежитлової будівлі 01 серпня 2014 року №1304 позивачеві на праві власності належить нежитлова будівля загальною площею (кв.м.): 895.8 (овочесховище, А-1) за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно та договору купівлі-продажу від 27 лютого 2009 року №646 позивачу на праві приватної власності належить нежитлова будівля загальною площею (кв.м.): 901,1 (літ А-1 корівник) за адресою: АДРЕСА_2 .
Як вбачається з наявних у справі матеріалів, Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області ОСОБА_1 в автоматичному режимі було проведено нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та 11 лютого 2025 року сформовано податкові повідомлення-рішення по об`єктах нежитлових будівель форми «Ф»:
- №0001457-2409-2405-UA73040050000080963, відповідно до якого нараховано податкове зобов`язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки», за податковий період 2024 року в розмірі 31800,90 грн;
- №0001456-2409-2405-UA73040050000080963, відповідно до якого нараховано податкове зобов`язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки», за податковий період 2024 року в розмірі 31989,05 грн.
Не погоджуючись з указаними рішеннями суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно з частинами першою та другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також встановлення відповідальності за порушення податкового законодавства врегульовано Податковим кодексом України №2755-VI від 02 грудня 2010 року (далі - ПК України в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень).
Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки визначено статтею 266 ПК України.
Згідно положень підпунктів 266.1.1, 266.2.1, 266.3.1, 266.3.2 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України встановлено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Згідно з підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
За змістом підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (підпункт 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України).
Підпунктом «ж» 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
За приписами статті 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.
На переконання суду, встановлена підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України пільга стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.
Підпунктом 14.1.76 пункту 4.1 статті 14 ПК України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення - землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.
Відповідно до положень підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Отже, визначення «сільськогосподарський товаровиробник», яке міститься у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу «Спрощена система оподаткування, облік та звітність», тоді як в даному випадку йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ ХІІ «Податок на майно»).
Відповідно до пунктів 5.2, 5.3 статті 5 ПК України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу. Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.
Поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років», під яким законодавець визначає фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.
З метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, законодавцем вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».
Так, згідно зі статтею 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції - сільськогосподарські товаровиробники, фізичні особи (у тому числі домогосподарства, фізичні особи, що здійснюють діяльність, пов`язану з веденням особистого селянського господарства, самозайняті особи у сфері сільського господарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю.
Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що поняття «сільськогосподарський товаровиробник» не суперечить його визначенню у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, яке, до того ж, має чітко обмежену сферу застосування. Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів у відповідності до положень пункту 5.3 статті 5 ПК України.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.11.2020 року у справі №560/168/19, яку суд враховує в силу частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.
Згідно з положеннями Державного класифікатора будівель та споруд НК 018:2023, затвердженого наказом Міністерства економіки України від 16 травня 2023 року №3573 (який набрав чинності 01 січня 2024 року у був чинний на час прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень), до класу «Нежитлові сільськогосподарські будівлі» включаються будівлі, призначені для сільськогосподарської діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, конюшні, розплідники, промислові курники, зерносховища, ангари та фермерські господарські будівлі, погреби, виноробні заводи, винні чани, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо.
Отже, будівлі та споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, віднесені до відповідного класу Державного класифікатора будівель та споруд НК 018:2023, використовуються та належать фізичним особам, що займаються сільськогосподарською діяльністю, мають у володінні, користуванні чи розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин, та не здаються їх власниками в оренду, позичку, лізинг не є об`єктами оподаткування згідно з підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про особисте селянське господарство» особисте селянське господарство - це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі й у сфері сільського зеленого туризму. Члени особистого селянського господарства здійснюють діяльність на свій розсуд і ризик у межах встановленого правового господарського порядку, дотримуючись вимог цього Закону, законів України, інших нормативно-правових актів. Діяльність, пов`язана з веденням особистого селянського господарства, не відноситься до підприємницької діяльності.
Верховний Суд у постановах від 22 квітня 2020 року у справі №540/2206/19, від 21 жовтня 2020 року у справі №806/2686/18, від 17 лютого 2021 року у справі №820/3707/17 зазначав, що правовий аналіз положень підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України зумовлює висновок, що застосування вказаної норми передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга – об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
Застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги, встановленої підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, законодавець ключовими критеріями обрав сукупність дотримання трьох обов`язкових умов: 1) віднесення будівлі до класу будівель сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства; 2) власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником; 3) вказані будівлі не здаються в оренду, лізинг, позичку.
Вирішуючи питання щодо наявності у позивача права на пільгу, передбачену пунктом «ж» підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України, суд виходить з такого.
Так, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та договору купівлі-продажу нежитлової будівлі 01 серпня 2014 року №1304 позивачеві на праві власності належить нежитлова будівля загальною площею (кв.м.): 895.8 (овочесховище, А-1) за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно та договору купівлі-продажу від 27 лютого 2009 року №646 позивачу на праві приватної власності належить нежитлова будівля загальною площею (кв.м.): 901,1 (літ А-1 корівник) за адресою: АДРЕСА_2 .
Заключенням спеціаліста Чернівецької торгово-промислової палати Акульонка В.П. №В-261/2 від 13 березня 2025 року в результаті проведеного дослідження визначено, що код нежитлової будівлі (овочесховище літ А-1) по АДРЕСА_1 – 1271 нежитлові сільськогосподарські будівлі.
Заключенням спеціаліста Чернівецької торгово-промислової палати Акульонка В.П. №В-261/1 від 13 березня 2025 року в результаті проведеного дослідження визначено, що код нежитлової будівлі (будівля корівника літ А-І), що знаходиться за адресою: вул. 40-річчя Перемоги, буд 84-Г, с. Клішківці, Хотинський район, Чернівецька обл. – 1271 нежитлові сільськогосподарські будівлі.
Відповідно до Державного класифікатора будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» (група 127 «Будівлі нежитлові інші» клас 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства»).
Отже, з наведеного вбачається, що належні на праві власності позивачу об`єкти нерухомого майна є будівлями сільськогосподарського призначення та відносяться до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд НК 018:2023.
Згідно з наявним у справі актом обстеження нежитлової будівлі (корівника літ. А-1) по вул. 40-річчя Перемоги, 84-Г, в с. Клішківці Дністровського району Чернівецької області, виданого комісією Клішковецької сільської ради Дністровського району Чернівецької області №465 від 12 березня 2025 року будівля належить гр. ОСОБА_1 на правах приватної власності згідно договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 27.02.2009 року та Витягу про реєстрацію. права власності на нерухоме майно номер: 2343234 від 29.07.2009 р. При огляді встановлено, що нежитлова будівля (корівника літ. А-1) загальною площею 901,1 кв. м знаходяться в задовільному стані та використовуються ОСОБА_1 для зберігання сільськогосподарської техніки та продукції сільськогосподарського виробництва.
Відповідно до акту обстеження нежитлової будівлі (овочесховища літ. А-1) по АДРЕСА_1 , виданого комісією Клішковецької сільської ради Дністровського району Чернівецької області №466 від 12 березня 2025 року, будівля належить гр. ОСОБА_1 на правах приватної власності згідно договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 01.08.2014 року та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно номер: 25067970 від 01.08.2014 р. При огляді встановлено, що нежитлова будівля (овочесховище літ. А-1) по АДРЕСА_1 находяться в задовільному стані та використовуються ОСОБА_1 для зберігання сільськогосподарської техніки та продукції сільськогосподарського виробництва.
Також у матеріалах справи наявна довідка Клішковецької сільської ради Дністровського району Чернівецької області №90 від 16 січня 2025 року, згідно з якою позивач дійсно є членом особистого селянського господарства та у використанні має земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Згідно з довідками Клішковецької сільської ради Дністровського району Чернівецької області №(02-06)281 від 12 березня 2025 року відомості про передачу в лізинг, позичку або оренду об`єктів нежитлової будівлі за адресами: АДРЕСА_1 , та вул. 40-річчя Перемоги, 84-Г, АДРЕСА_3 – відсутні.
Також, як вбачається з доданого до позову державного акту на право власності на земельну ділянку, позивачу на праві власності позивачу належить земельна ділянка (кадастровий номер №7325083600:06:003:0203), площею 0,62 га, яка знаходяться в межах села Клішківці, Хотинського району Чернівецької області, із цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Отже, вказані матеріали свідчать про безпосереднє використання позивачем як сільськогосподарським виробником у сільськогосподарській діяльності об`єктів нерухомості за адресами: АДРЕСА_1 , та вул. 40-річчя Перемоги, 84-Г, с. Клішківці Дністровського району Чернівецької області.
В ході судового розгляду цієї справи по суті відповідачем як суб`єктом владних повноважень усупереч частині другій статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України не доведено того, що позивач протягом податкового періоду 2024 року використовував належні йому на праві власності об`єкти нерухомого майна у будь-який інший спосіб, відмінній від сільськогосподарської діяльності.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки наявними у справі матеріалами підтверджується ведення позивачем особистого селянського господарства з використанням належних йому на праві власності об`єктів нерухомого майна, тобто безпосередньо зайнятий у процесі виробництва, переробки власновиробленої сільськогосподарської продукції та її подальшої реалізації, то він підпадає під статус сільськогосподарського товаровиробника.
Відповідно, належні позивачу на праві власності об`єкти нерухомого майна за адресами: АДРЕСА_1 та вул. 40-річчя Перемоги, 84-Г, с. Клішківці Дністровського району Чернівецької області, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки на них поширюється дія податкової пільги, яка передбачена підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.
З огляду на викладене у своїй сукупності, перевіряючи оскаржувані позивачем рішення суб`єкта владних повноважень на відповідність їх критеріям, наведеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що при їх прийнятті відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені законом, який регулює спірні відносини; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такого виду рішень.
Тому, суд визнає протиправними та скасовує оскаржувані позивачем податкові повідомлення-рішення від 11 лютого 2025 року №0001457-2409-2405-UA73040050000080963 та №0001456-2409-2405-UA73040050000080963, якими ОСОБА_1 нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Указаної позиції при вирішенні аналогічних спірних відносин між тими самими сторонами дотримується і Сьомий апеляційний адміністративний суд, що вбачається зі змісту постанови від 01 вересня 2025 року у справі №600/5163/24-а.
Згідно змісту частин першої та другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно статей 74-76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно частин першої-третьої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач довів обґрунтованість заявлених вимог. Натомість відповідач не довів правомірність оскаржуваних рішень.
Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає таке.
Так, відповідно до частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України у резолютивній частині рішення (окрім іншого) зазначається розподіл судових витрат.
Частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною першою, сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Оскільки даний позов сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, підлягає задоволенню повністю, а згідно наявної у справі квитанції від 10.06.2025 року позивачем за його подання сплачено судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп., то вказана сума підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - суб`єкта владних повноважень.
Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернівецькій області від 11 лютого 2025 року №0001457-2409-2405-UA73040050000080963.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернівецькій області від 11 лютого 2025 року №0001456-2409-2405-UA73040050000080963.

Стягнути з Головного управління ДПС у Чернівецькій області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді судового збору в розмірі 1211 грн 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 18 травня 2026 року.

Повне найменування учасників справи: позивач – ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ); відповідач - Головне управління ДПС у Чернівецькій області (вул. Героїв Майдану, 200-А, м. Чернівці, код ЄДРПОУ 44057187).

Суддя О.П. Лелюк