ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 року	м. Львів	Справа № 5015/2060/11	

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючої судді Орищин Г.В.
суддів Галушко Н.А.
Желіка М.Б.
секретар судового засідання Хом`як Х.А. 
розглянув апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» та Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича
на ухвалу Господарського суду Львівської області від 25.04.2025 (повну ухвалу складено 30.04.2025, суддя Щигельська О.І.) 
за скаргою Фізичної особи-підприємця Цюри Андрія Степановича, Львівська обл., м. Новий Розділ
про визнання неправомірною бездіяльності приватного виконавця
у справі № 5015/2060/11
за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», місто Київ, правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», місто Дніпро
до відповідача Фізичної особи-підприємця Цюри Андрія Степановича, місто Новий Розділ Львівська область
про стягнення 1017937,09 грн (128 289,29 доларів США)

За участю представників:
від приватного виконавця - не з`явився
від позивача - Чміль Ю.В.
від відповідача - Репак В.В.

Господарський суд Львівської області в ухвалі від 25.04.2025 у справі № 5015/2060/11 постановив: - задоволити скаргу Фізичної особи-підприємця Цюри Андрія Степановича на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича; - визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича, яка полягає у не закінченні виконавчого провадження № 75875042 у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, зокрема судового наказу № 5015/2060/11, виданого 25.07.2011 Господарським судом Львівської області; - задоволити заяву Фізичної особи-підприємця Цюри Андрія Степановича про стягнення витрат на професійну правничу допомогу; - стягнути з Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» та Приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білецький Ігор Миронович не погодилися з постановленою ухвалою місцевого господарського суду та оскаржили її в апеляційному порядку.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Західного апеляційного господарського суду, справу № 5015/2060/11 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючої судді Орищин Г.В., суддів Галушко Н.А. та Желіка М.Б.
Ухвалами Західного апеляційного господарського суду від 06.05.2025 та 16.05.2025 відкрито апеляційне провадження за скаргами ТзОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» та Приватного виконавця Білецького Ігоря Мироновича на ухвалу Господарського суду Львівської області від 25.04.2025 у справі № 5015/2060/11. Надалі ці скарги об`єднано в одне провадження.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із того, що у відповідності до норм Господарського процесуального кодексу України та Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний діяти в межах своїх повноважень і забезпечити повне та своєчасне виконання судового рішення, яке є обов`язковим до виконання після набрання законної сили. Встановлено, що рішення Господарського суду Львівської області від 23.06.2011 у справі № 5015/2060/11 визначило суму заборгованості саме у гривнях, а зазначення сум у доларах США в дужках не створює підстав для їх перерахунку чи стягнення в іноземній валюті, оскільки відсутня вказівка на еквівалент; у ході виконавчого провадження було реалізовано предмет іпотеки на суму 4 418 400,00 грн, що є достатнім для повного погашення боргу за виконавчим документом. За таких обставин, виконавче провадження підлягало закінченню у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду в повному обсязі, однак приватний виконавець не вчинив відповідних дій, що свідчить про протиправну бездіяльність, у зв`язку з цим суд дійшов висновку про обґрунтованість скарги та необхідність зобов`язання виконавця усунути встановлені порушення шляхом закінчення виконавчого провадження.
Позивач не погодився з ухваленим рішенням місцевого господарського суду та оскаржив його в апеляційному порядку. Зокрема зазначив, що:
- судом було неправильно витлумачено характер грошового зобов`язання, що виникло з кредитного договору. Оскільки зобов`язання є валютним, його виконання має здійснюватися з врахуванням еквівалента в іноземній валюті, з подальшою конвертацією у гривню за курсом НБУ на день платежу. Такий підхід прямо передбачений нормами цивільного законодавства та підтверджений усталеною судовою практикою. Відступ суду від цього підходу призвів до викривлення змісту зобов`язання;
- оскаржувана ухвала не містить належного обґрунтування та не дає відповіді на ключові аргументи апелянта, що суперечить стандартам справедливого судового розгляду, закріпленим у національному законодавстві та практиці ЄСПЛ. Суд не забезпечив належної змагальності сторін і фактично проігнорував суттєві доводи, що впливають на вирішення спору. Така неповнота мотивації є самостійною підставою для скасування судового рішення;
- суд першої інстанції не виконав обов`язку щодо повного та всебічного дослідження доказів, зокрема не надав належної оцінки акту звірки заборгованості станом на 08.06.2011, який підтверджує визначення боргу саме в іноземній валюті (доларах США) без його фіксації у гривневому вираженні. Вказаний доказ мав істотне значення для правильного визначення характеру грошового зобов`язання та способу його виконання, однак суд його фактично проігнорував. Така процесуальна поведінка свідчить про порушення стандартів доказування та призвела до неправильних висновків суду;
- обставини щодо наявності валютного еквівалента боргу вже були встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили, зокрема рішенням від 23.06.2011 та підтверджені подальшою судовою практикою. Відповідно до норм процесуального права, такі обставини не підлягають повторному доказуванню. Проте суд першої інстанції фактично поставив їх під сумнів, чим порушив принцип правової визначеності та стабільності судових рішень;
- суд першої інстанції безпідставно не врахував правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 12.02.2025 у цій же справі. Вказаною постановою встановлено, що сума боргу підлягає визначенню з врахуванням валютного еквівалента та офіційного курсу НБУ на день платежу. Ігнорування цих висновків суперечить принципу обов`язковості судових рішень та вимогам процесуального закону щодо їх врахування, що свідчить про неправильне застосування норм права.
Скориставшись своїм правом, наданим ст. 263 ГПК України, Фізичною особою-підприємцем Цюрою Андрієм Степановичем подано відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому він покликається, зокрема, на таке:
- суд першої інстанції дійшов обґрунтованих і правомірних висновків, оскільки ухвалу постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права та з урахуванням усіх обставин справи. Оскаржуване рішення відповідає принципам законності та правової визначеності. Апеляційна скарга є безпідставною, її доводи не спростовують встановлених судом обставин, суперечать законодавству та судовій практиці і не дають підстав для скасування чи зміни рішення;
- кредитор самостійно визначив розмір заборгованості у національній валюті (гривні) при зверненні до суду та погодився з відповідним судовим рішенням, яке набрало законної сили. Відтак, згідно з принципом диспозитивності та правовими висновками Верховного Суду, він втратив право в подальшому змінювати валюту зобов`язання або вимагати перерахунку суми боргу в іноземній валюті. Сума, зазначена в іноземній валюті у дужках, має виключно довідковий характер і не створює правових наслідків для виконання рішення;
- у результаті реалізації майна боржника на електронних торгах було отримано кошти, яких достатньо для повного погашення заборгованості за судовим наказом разом із витратами виконавчого провадження. Це свідчить про фактичне повне виконання рішення суду. Відповідно до вимог закону, у такому випадку виконавче провадження підлягає обов`язковому закінченню, однак, незважаючи на фактичне виконання рішення, приватний виконавець безпідставно не закінчив виконавче провадження. Така бездіяльність є неправомірною, а висновок суду першої інстанції щодо її визнання - обґрунтованим і таким, що відповідає закону.
Не погодившись з ухваленим рішенням місцевого господарського суду, приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білецький Ігор Миронович також оскаржив його в апеляційному порядку. Зокрема зазначив, що:
- рішенням Господарського суду Львівської області від 23.06.2011 у справі № 5015/2060/11 було визначено суму заборгованості в гривнях із зазначенням еквівалента в доларах США, що свідчить про прив`язку зобов`язання до іноземної валюти, а тому відсутні підстави вважати, що стягнення має здійснюватися виключно в національній валюті без врахування валютного еквівалента;
- суд першої інстанції не надав належної оцінки обставинам, встановленим рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17.04.2024 у справі № 380/6118/24, яке набрало законної сили та містить висновок про наявність валютного еквіваленту в рішенні 2011 року. Водночас, відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України такі обставини є преюдиційними та не підлягають повторному доказуванню. Окрім того, суд не навів мотивів відхилення цих аргументів, обмежившись формальним викладенням позицій сторін, що порушує вимоги щодо обов`язкової вмотивованості судового рішення та принцип змагальності;
- розгляд скарги здійснено суддею, який не був визначений належним чином як суддя, уповноважений розглядати справу, оскільки після самовідводу та перебування попереднього судді у відпустці повторний автоматизований розподіл фактично призвів до передачі справи іншому судді замість повернення її судді, який розглядав основну справу. Такий підхід суперечить вимогам процесуального закону, а також положенням про автоматизовану систему документообігу суду. У результаті - порушено гарантії законного складу суду, що відповідно до процесуального закону є самостійною підставою для скасування судового рішення.
Фізичною особою-підприємцем Цюрою Андрієм Степановичем подано відзив на апеляційну скаргу приватного виконавця, в якому він покликається, зокрема, на таке:
- в даному випадку, кредитор самостійно визначив позовні вимоги про стягнення кредитної заборгованості виключно в національній валюті України, без заявлення вимог про стягнення в іноземній валюті чи визначення еквіваленту як окремої вимоги. Це знайшло відображення у рішенні Господарського суду Львівської області від 23.06.2011 у справі № 5015/2060/11 та в судовому наказі від 25.07.2011, якими сума боргу визначена у гривнях, а доларовий еквівалент зазначено лише довідково в дужках, без юридичного закріплення як альтернативної валюти чи еквіваленту. Рішення набрало законної сили, не оскаржувалося кредитором, який тим самим погодився із визначеним розміром і валютою зобов`язання, що виключає можливість подальшої зміни валюти боргу або її конвертації. Виконавчі провадження також здійснювалися виключно у гривні, без заперечень з боку кредитора;
- неправомірна бездіяльність приватного виконавця Білецького І.М. полягає у незакінченні виконавчого провадження № 75875042 попри фактичне повне виконання судового наказу Господарського суду Львівської області від 25.07.2011 у справі № 5015/2060/11, оскільки відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає обов`язковому закінченню у разі повного виконання рішення, а з матеріалів справи вбачається, що за рахунок реалізації майна боржника отримано коштів у сумі, достатній для повного погашення визначеної судовим наказом заборгованості у гривнях; при цьому приватний виконавець, діючи поза межами повноважень, не звернувся до суду за роз`ясненням рішення у разі сумнівів щодо його змісту, не врахував обов`язковість виконання виключно резолютивної частини судового рішення та безпідставно продовжив виконавчі дії, чим порушив принцип правової визначеності та вимоги закону, у зв`язку з чим невчинення дій щодо закінчення виконавчого провадження є протиправною бездіяльністю;
- доводи апелянта є необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції не переглядав судове рішення по суті, а здійснював судовий контроль за його виконанням у межах повноважень, визначених ГПК України, без зміни змісту резолютивної частини. Приватний виконавець зобов`язаний діяти виключно відповідно до виконавчого документа та у разі неясності його змісту звертатися до суду за роз`ясненням, а не самостійно визначати валюту зобов`язання чи здійснювати перерахунок. Оскільки судовим наказом чітко визначено суму в гривнях без зазначення еквіваленту або застереження про перерахунок, така сума є фіксованою і підлягає виконанню саме в національній валюті. Зазначення суми в іноземній валюті в дужках має довідковий характер і не змінює валюти стягнення. Не звернувшись до суду за роз`ясненням, приватний виконавець самостійно витлумачив виконавчий документ, що є виходом за межі його повноважень та свідчить про неправомірність його дій;
- доводи апелянта щодо преюдиційності є помилковими, оскільки йдеться про правило, за яким встановлені судом фактичні обставини в одній справі не доводяться повторно в іншій справі між тими самими особами. Водночас, це правило не поширюється на правову оцінку чи висновки суду, тому позиція апелянта є розширеним тлумаченням норми та не відповідає закону і практиці Верховного Суду. 
Західний апеляційний господарський суд в ухвалі від 30.06.2025 зупинив апеляційне провадження з розгляду апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» та Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича, поданих на ухвалу Господарського суду Львівської області від 25.04.2025 у справі № 5015/2060/11 до розгляду Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 910/10365/15.
У постанові від 19.12.2025 у справі № 910/10365/15 Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду виснував, що преюдиційне значення мають лише встановлені судом юридичні факти (життєві обставини), а не правові висновки чи оцінка цих обставин; водночас остаточні судові рішення між тими самими сторонами є обов`язковими і не можуть бути поставлені під сумнів у новій справі.
В ухвалі від 12.03.2026 Західний апеляційний господарський суд поновив провадження у справі № 5015/2060/11.
В судове засідання з`явились представники сторін та приватного виконавця, які підтримали доводи та заперечення, викладені в апеляційних скаргах та у відзиві на них. 
Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази в сукупності, судова колегія встановила такі обставини: 
Фізичній особі-підприємцю Цюрі Андрію Степановичу, відповідно до умов договору кредитної лінії № 45/МБ-22 від 31.01.2008, банком кредит був наданий в іноземній валюті - доларах США у розмірі 100 000,00 (сто тисяч доларів США).
Рішенням Господарського суду Львівської області від 23.06.2011 позов Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" до ФОП Цюри А. С. задоволено повністю. Постановлено стягнути з Фізичної особи-підприємця Цюри Андрія Степановича на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" заборгованості за договором кредитної лінії № 45/МБ-22 від 31.02.2008 в сумі 792 965,91 грн (99 936,47 доларів США), 196 966,10 грн (24 823,38 доларів США) заборгованості по відсотках, 9 559,64 грн (1 204,79 доларів США) нараховані відсотки, 14 349,99 грн (1 808,51 доларів США) пені за несвоєчасне погашення кредиту, 4 095,45 грн (516,14 доларів США) штрафу, 10 179,37 грн держмита та 236,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Рішення в апеляційному порядку не оскаржувалось, а відтак набрало законної сили 04.07.2011.
На виконання рішення Господарського суду Львівської області від 23.06.2011 Господарським судом Львівської області 25.07.2011 видано наказ у справі № 5015/2060/11.
Ухвалою від 30.08.2023 суд задовольнив заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про заміну стягувача у виконавчому документі - наказі Господарського суду Львівської області у справі № 5015/2060/11 від 25.07.2011 (виданому на виконання рішення Господарського суду від 23.06.2011), шляхом заміни Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп». Вказана ухвала залишена без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 22.01.2024.
Ухвалою від 29.02.2024 суд задовольнив заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про видачу дублікату наказу Господарського суду Львівської області від 25.07.2011 у справі № 5015/2060/11.
22.08.2024 приватним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 75875042 щодо виконання судового наказу № 5015/2060/11, виданого 25.07.2011 Господарським судом Львівської області про стягнення з Фізичної особи-підприємця Цюри Андрія Степановича на користь ПАТ "Комерційний банк" Надра" (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП») заборгованості за кредитним договором договору кредитної лінії № 45/МБ-22 від 31.02.2008 в сумі 792 965,91 грн (99 936,47 дол. США), 196 966,10 грн (24823,38 дол. США) заборгованості по відсотках, 9 559,64 грн (1 204,79 дол. США) нарахованих відсотків, 143 49,99 грн (1808,51 дол. США) пені за несвоєчасне погашення кредиту, 4 095,45 грн (516,14 дол. США) штрафу, 10 179,37 грн держмита та 236,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.
В межах виконавчого провадження № 75875042 приватний виконавець прийняв такі постанови: 
1) про опис та арешт майна (коштів) боржника від 02.09.2024, а саме корпусу №2. Вказане нерухоме майно є предметом іпотеки за договором іпотеки, укладеним 01.02.2008 між Цюрою А. С. і ПАТ "КБ "Надра". Ця постанова була надіслана на адресу боржника 03.09.2024, що підтверджується описом вкладення у цінний лист, поштовою накладною та фіскальним чеком; 
2) про опис та арешт майна (коштів) боржника від 03.09.2024, а саме земельної ділянки. У цій постанові вказано, що майно належить боржнику на підставі договору-купівлі продажу земельної ділянки від 21.12.2018, посвідченого державним нотаріусом Новороздільської державної нотаріальної контори Шолок О. Я. за № 3680. Звернення стягнення на земельну ділянку здійснюється відповідно до ухвали Господарського суду Львівської області від 08.04.2024 у справі № 5015/2060/11.
У заяві від 05.09.2024 ФОП Цюра А. С. (боржник) звернувся до приватного виконавця Білецького І. М. з проханням при проведенні оцінки нерухомого майна врахувати експертний висновок № 19/05-24, долучений до заяви.
Надалі, 06.09.2024 боржник повторно звернувся до виконавця із заявою, в якій повідомив про досягнення зі стягувачем згоди щодо визначення початкової вартості майна у розмірі, встановленому експертним висновком № 19/05-24, а саме 9 527 000 грн.
24.09.2024 приватним виконавцем Білецьким І. М. винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності у виконавчому провадженні, якою визначено ПП «Оціночна компанія «АПЕКС» для проведення оцінки майна боржника. У зв`язку з цим між приватним виконавцем та зазначеним підприємством 25.09.2024 укладено договір № 15960е/09-24 про визначення ринкової вартості об`єкта оцінки.
25.09.2024 ПП «Оціночна компанія «АПЕКС» складено звіт про оцінку майна, відповідно до якого ринкова вартість об`єкта оцінки становить 7 364 000 грн без ПДВ, зокрема: корпус № 2 - 6 764 000 грн без ПДВ; земельна ділянка площею 0,1583 га - 600 000 грн без ПДВ.
У зазначеному звіті також вказано, що огляд об`єкта проводився за участю приватного виконавця Білецького І. М.
Звіт про оцінку майна отримано приватним виконавцем 11.10.2024, що підтверджується актом приймання-передачі виконаних робіт № 15960е/09-24. 
11.10.2024 листом № 125765 приватний виконавець Білецький І. М. повідомив ФОП Цюру А. С. про визначену оціночну вартість майна, направивши відповідне повідомлення на адресу боржника цінним листом з описом вкладення.
На замовлення ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» 22.10.2024 Громадською організацією «Всеукраїнське об`єднання «Українське товариство оцінювачів» проведено рецензування звіту про оцінку майна від 25.09.2024, за результатами якого встановлено, що зазначений звіт у цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, однак містить незначні недоліки, які не вплинули на достовірність визначеної вартості.
24.10.2024 стягувач направив приватному виконавцю Білецькому І. М. рецензію від 22.10.2024, яка була отримана виконавцем того ж дня, що підтверджується відповідною відміткою.
Того ж дня стягувач надав приватному виконавцю згоду на реалізацію майна із можливістю зниження початкової ціни, але не нижче 60% вартості, визначеної у порядку, встановленому ст.57 ЗУ «Про виконавче првадження».
28.10.2024 боржник звернувся до приватного виконавця із заявою про надання повного тексту звіту про оцінку та його розміщення в АСВП. Зазначене звернення було направлено на електронну адресу виконавця.
Заявою від 30.10.2024 боржник просив здійснити повторну оцінку корпусу № 2 та земельної ділянки, що є предметом оцінки.
31.10.2024 представник боржника ознайомився з матеріалами виконавчого провадження, про що свідчить відповідна відмітка на заяві від 28.10.2024.
Крім того, Цюра А. С. звертався із заявами від 31.10.2024 та 06.11.2024 щодо ініціювання рецензування звіту про оцінку від 25.09.2024, зокрема до ТзОВ «ІВ Груп» та Громадської організації «Всеукраїнська спілка оцінювачів».
08.11.2024 рецензію на звіт про оцінку від 25.09.2024 здійснили рецензенти Горбачов Володимир Андрійович (кваліфікаційне свідоцтво оцінювача від 25.12.1999 МФ № 1516-1) та Бакалець Василь Антонович (сертифікат оцінювача від 27.05.2000 № 1727-1).
Відповідно до зазначеної рецензії, звіт класифіковано як такий, що неповною мірою відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, містить істотні недоліки, які вплинули на достовірність оцінки, однак може бути використаний за умови усунення виявлених недоліків. При цьому зазначено, що неякісна (недостовірна) оцінка може бути встановлена за результатами рецензування відповідно до пункту 3 Національного стандарту № 1.
Боржник також звертався до приватного виконавця із заявою від 18.11.2024 про проведення повторної оцінки майна, яка залишена без задоволення.
Приватним виконавцем Білецьким І. М. вживалися заходи щодо реалізації предмета іпотеки за ціною, визначеною у звіті про оцінку від 25.09.2024, однак відповідно до протоколів від 01.07.2024 № 614955 та від 28.11.2024 № 625418 електронні торги не відбулися.
Надалі предмет іпотеки було реалізовано на електронному аукціоні за ціною 4 418 400 грн, що підтверджується протоколом проведення електронного аукціону (торгів) від 19.02.2025. 
Вважаючи, що коштів, отриманих від реалізації майна, достатньо для повного погашення заборгованості за судовим наказом у виконавчому провадженні № 75875042, та зазначаючи, що виконавче провадження не закінчено попри фактичне виконання рішення, ФОП Цюра А. С. звернувся до Господарського суду зі скаргою на дії приватного виконавця Білецького І. М. з вимогою визнати неправомірною його бездіяльність, яка полягає у незакінченні виконавчого провадження № 75875042 у зв`язку з фактичним повним виконанням судового наказу № 5015/2060/11 від 25.07.2011, виданого Господарським судом Львівської області.
Перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків:
Відповідно до ст. 339 ГПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного чи приватного виконавця під час виконання судового рішення порушено їхні права.
Згідно зі ст. 129-1 Конституції України та ст. 18 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України.
Відповідно до п.9 ч.1 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання рішення в повному обсязі згідно з виконавчим документом. Постанова про закінчення виконавчого провадження виноситься у день настання відповідних обставин або у день, коли виконавцю стало про них відомо.
Усталеною судовою практикою Верховного Суду визначено, що підставою для закінчення виконавчого провадження є фактичне виконання судового рішення, яке має оцінюватися не формально, а з урахуванням реального досягнення мети його виконання (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12.04.2021 у справі № 638/12278/15-ц; постанови Верховного Суду від 30.08.2018 у справі № 916/4106/14, від 25.09.2020 у справі № 924/315/17).
Європейський суд з прав людини у справах «Hornsby проти Греції» (19.03.1997) та «Immobiliare Saffi проти Італії» (28.07.1999) наголосив, що право на доступ до суду було б ілюзорним, якби остаточні судові рішення залишалися невиконаними, а держава не забезпечувала ефективного механізму їх виконання.
Отже, обов`язковість судового рішення виключає можливість ставити його виконання в залежність від дискреції чи волі будь-яких осіб, у тому числі виконавця, а невиконання або формальне виконання рішення нівелює саму сутність права на судовий захист.
Відповідно до ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати всіх передбачених законом заходів щодо ефективного, своєчасного та повного виконання рішень, діяти у спосіб та в порядку, визначеному виконавчим документом і законом, а також реалізовувати надані йому повноваження з метою фактичного виконання рішення.
Таким чином, виконавче провадження як завершальна стадія судового захисту має бути закінчено у разі встановлення факту повного та реального виконання судового рішення, що виключає подальше здійснення виконавчих дій.
Відповідно до ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Посилання апелянтів на те, що наявність у резолютивній частині рішення суду від 23.06.2011 у справі № 5015/2060/11 сум у доларах США свідчить про валютний характер зобов`язання та необхідність його виконання з врахуванням валютного еквівалента, є необґрунтованими та не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не узгоджуються зі змістом судового рішення та правовою природою визначеного ним способу захисту.
Слід зазначити, що позивач звернувся з позовом про стягнення заборгованості 1 017 937,09 грн, тобто в національній валюті (без зазначення еквівалента). Як вбачається зі змісту рішення від 23.06.2011 у справі № 5015/2060/11, задоволивши позов, суд чітко визначив суми, що підлягають стягненню, у національній валюті України - гривні. Водночас, суми у доларах США наведено лише у дужках, без формулювання про їх еквівалентність, без встановлення порядку конвертації та без визначення валютної прив`язки, як складової грошового зобов`язання. Відтак, відсутні підстави вважати, що рішенням суду встановлено обов`язок стягнення боргу в іноземній валюті або із застосуванням курсового перерахунку.
Саме по собі зазначення суми в іноземній валюті носить інформативний характер і не змінює визначеної судом валюти стягнення, не створює альтернативного способу виконання рішення та не формує валютного еквівалента у розумінні цивільного законодавства. Для висновку про валютну природу зобов`язання необхідним є пряме визначення еквівалентності або порядку її обчислення, чого у даному випадку не встановлено.
Доводи апелянтів про необхідність застосування висновків Верховного Суду щодо врахування валютного еквівалента є безпідставними, оскільки такі висновки сформульовані у справах, де валютний еквівалент прямо визначений у судовому рішенні або випливає із змісту зобов`язання як його істотна умова. Натомість, у справі № 5015/2060/11 резолютивна частина судового рішення є визначеною чіткою та не містить будь-яких умов щодо перерахунку або альтернативної валюти виконання.
Посилання апелянтів на норми цивільного та господарського законодавства щодо можливості існування грошових зобов`язань з валютним еквівалентом є загальними та не враховують визначального значення виконавчого документа як єдиної підстави примусового виконання. Виконавець не наділений повноваженнями змінювати спосіб виконання судового рішення, переоцінювати характер зобов`язання або самостійно визначати валюту стягнення, оскільки це означало б фактичне втручання у зміст судового рішення поза межами процесуального закону.
Судова колегія погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що не всі рішення у цій справі можуть мати преюдиційне значення. Зокрема, постановою Верховного Суду від 12.02.2025 у цій справі було скасовано постанову Західного апеляційного господарського суду від 04.07.2024, а справу передано на новий розгляд зі стадії розгляду заяви ФОП Цюри А.С. про відмову від скарги на дії приватного виконавця у виконавчому провадженні № 74461035, яка надалі була задоволена судом апеляційної інстанції.
У постанові від 04.07.2025 у справі № 910/10365/15 Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначив, що правило про звільнення від доказування, передбачене ч.4 ст.75 ГПК, має абсолютний характер, така його дія спрямована на те, щоб спір між сторонами вирішувався в одній судовій справі, а не був штучно розбитий на декілька позовів/справ, де сторони мали би можливість подавати нові докази на підтвердження чи спростування тих самих фактів.
Аналізуючи положення ч.7 ст.75 ГПК, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17 дійшла висновку, що преюдиційне значення у справі надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють лише обставини, які належали до предмета доказування у відповідній справі, безпосередньо досліджувались і встановлювались у ній судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.
Відтак, доводи скаржників щодо преюдиційності не можуть бути прийняті до уваги, оскільки преюдиційне значення мають виключно встановлені фактичні обставини, а не інше тлумачення правової природи зобов`язання чи змісту виконавчого документа. Жодне з рішень, на які посилаються апелянти, не змінює змісту рішення від 23.06.2011 та не встановлює іншого способу його виконання.
Також, колегія суддів відхиляє доводи щодо неналежного дослідження доказів або неповноти мотивування судового рішення, оскільки суд першої інстанції надав належну правову оцінку всім істотним обставинам справи у їх сукупності, зокрема змісту рішення суду, виконавчого документа та матеріалів виконавчого провадження, що відповідає вимогам процесуального закону.
Таким чином, з врахуванням встановлених обставин та наведених правових норм, колегія суддів дійшла висновку, що приватний виконавець зобов`язаний був діяти виключно в межах виконавчого документа, який передбачає стягнення у гривні, а за наявності фактичного повного виконання визначеного судом грошового зобов`язання у гривневому вираженні - вжити заходів щодо закінчення виконавчого провадження відповідно до п.9 ч.1 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження».
Невчинення таких дій свідчить про неправомірну бездіяльність, оскільки подальше здійснення виконавчих дій за відсутності невиконаного зобов`язання не відповідає завданню виконавчого провадження та принципу правової визначеності.
Щодо посилання приватного виконавця на те, що розгляд скарги здійснено неналежним складом суду через порушення порядку автоматизованого розподілу справ, колегія суддів зазначає таке:
Особливості розподілу судових справ встановлюються Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та /або Положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч.19 ст.32 ГПК України).
Автоматизований розподіл судових справ здійснюється з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, а суддя не наділений повноваженнями впливати на порядок чи результати такого розподілу (ухвала Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 19.09.2024 у справі № 911/2593/23).
Відтак, доводи скаржника про порушення порядку визначення судді є необґрунтованими, оскільки повторний автоматизований розподіл справи було здійснено відповідно до вимог процесуального закону та положень, що регулюють функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, без будь-якого втручання у цей процес. Сам по собі факт передачі справи іншому судді внаслідок такого розподілу не свідчить про порушення принципу визначення законного складу суду, а тому підстави для скасування судового рішення з наведених скаржником мотивів відсутні.
За таких обставин апеляційні скарги зводяться до переоцінки встановлених судом обставин та розширеного тлумачення змісту судового рішення, що не ґрунтується на матеріалах справи та не може бути підставою для скасування ухвали місцевого господарського суду.
Щодо заявлених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає таке:
За змістом п.1 ч.3 ст.123 ГПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ст.126 ГПК України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ст. 344 ГПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.
21.05.2025 через систему «Електронний суд» до Західного апеляційного господарського суду від ФОП Цюри А.С, надійшла заява про прийняття додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, у якій заявник просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» та Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича витрати на професійну правничу допомогу у розмірі по 10 000,00 грн з кожного.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу ФОП Цюрою А.С. долучено такі докази: договір про надання правової допомоги № 5 від 18.03.2024, акти прийому-передачі наданих правничих послуг від 20.05.2025 на підставі договору про надання правової допомоги № 5 від 18.03.2024, рахунки № 12 та № 13 за правничі послуги, що надані на підставі договору про надання правової допомоги № 5 від 18.03.2024. 
Враховуючи положення ст. ст. 86, 123, 126 та 344 ГПК України, надавши оцінку доказам щодо витрат на професійну правничу допомогу, а також беручи до уваги принципи диспозитивності та змагальності господарського судочинства, а також критерії реальності, співмірності та розумності судових витрат, колегія суддів дійшла висновку, що вимога ФОП Цюри А.С. про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу є правомірною, оскільки такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим.
Відтак, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути з позивача та приватного виконавця на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу - по 10 000,00 грн з кожного.
Відповідно до ч.1 ст.2 ГПК України, завданням господарського судочинства є своєчасне вирішення спорів, а дотримання розумних строків розгляду справи є однією з основних засад судочинства незалежно від форми її розгляду.
Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження визначається з огляду на обставини справи з урахуванням, зокрема, її складності, поведінки учасників процесу та органів державної влади, а також значення предмета спору для заявника (рішення у справах «Савенкова проти України», «Папазова та інші проти України»).
Розумність строків залежить від об`єктивної необхідності для вчинення процесуальних дій і прийняття рішень із врахуванням зазначених критеріїв.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій і вирішення справи з метою забезпечення судового захисту.
Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні вимог апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» та Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича відмовити.
Ухвалу Господарського суду Львівської області від 25.04.2025 у справі № 5015/2060/11 залишити без змін.
Стягнути з Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича (79013, м. Львів, вул. Грабовського, буд. 11, оф. 104, ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Цюри Андрія Степановича ( АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (49089, м. Дніпро, вул. Автотранспортна, буд. 2, оф. 205, ідентифікаційний код 40696815) на користь Фізичної особи-підприємця Цюри Андрія Степановича ( АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. 
Господарському суду Львівської області видати накази.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.
Справу повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено 06.05.2026.

Головуюча суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік