КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 757/28437/25-ц Головуючий у суді І інстанції Гуртова Т.І.
Провадження № 22-ц/824/5299/2026 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 квітня 2026 року м. Київ 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Голуб С.А.,
суддів: Борисової О.В., Таргоній Д.О.,
за участю секретаря судового засідання - Гладкої І.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою компанії Stefano Ricci S.P.A. на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 24 червня 2025 року у справі за позовом компанії Stefano Ricci S.P.A. до Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій», ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва на торговельну марку,

в с т а н о в и в:

У червні 2025 року компанія Stefano Ricci S.P.A. звернулася до суду з позовом до ДО «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій», ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва на торговельну марку.
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 24 червня 2025 року у відкритті провадження у справі відмовлено.
Постановляючи зазначену ухвалу, суд першої інстанції з огляду на суб`єктний склад сторін у цій справі і предмет позову, вважав, що вказана справа має розглядатись за правилами господарського судочинства, що є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач через представника - адвоката Мариничева Ю.П. подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати з мотивів порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Обґрунтовуючи доводи скарги, звертає увагу на той факт, що в аналогічній цивільній справі № 757/26416/18-ц за участю відповідача ОСОБА_1 , яка має той же суб`єктний склад сторін та предмет позову, було відкрито провадження та прийняте відповідне рішення за результатом розгляду вказаної справи.
Таким чином, з урахуванням правових висновків, викладених в постанові Верховного суду від 20 вересня 2024 року у цивільній справі № 760/20934/18, зазначена справа № 757/28437/25-ц повинна розглядатися за правилами цивільного судочинства.
Відповідачі правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.
ДО «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» надіслала письмові пояснення на апеляційну скаргу, у яких зазначила, що власником свідоцтва України на торговельну марку «ІНФОРМАЦІЯ_1», яке позивач просить визнати недійсним, є фізична особа - ОСОБА_2 , а тому спір щодо права інтелектуальної власності цієї особи не може бути вирішений у порядку господарського судочинства, відтак відмова суду у відкритті провадження у справі з підстав неналежної юрисдикції є передчасною.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача - адвокат Мариничев Ю.П. підтримав аргументи апеляційної скарги, просив її задовольнити.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися і явку своїх представників не забезпечили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, державна організація просила здійснювати розгляд справи без участі її представника з урахуванням позиції, викладеної у письмових поясненнях, ОСОБА_2 причини неявки до суду не повідомляв, тому колегія суддів дійшла висновку, що його неявка відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.
Відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.
Суд вправі відмовити у відкритті провадження у справі лише з тих підстав, які передбачені законом. Такі підстави визначено у статті 186 ЦПК України.
Згідно із пунктом 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Як вбачається з матеріалів справи, 16 червня 2025 року компанія Stefano Ricci S.P.A. звернулася до суду загальної юрисдикції з позовом до ДО «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій», ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва на торговельну марку.
Пред`явлений позов компанія Stefano Ricci S.P.A. обґрунтувала тим, що їй стало відомо про реєстрацію торговельної марки « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що засвідчується свідоцтвом України на торговельну марку № НОМЕР_1 , виданим на ім`я ОСОБА_1 строком дії до 19 червня 2023 року. Торговельна марка «ІНФОРМАЦІЯ_1» за вказаним свідоцтвом України не відповідає вимогам надання правової охорони, оскільки є тотожною або схожою настільки, що її можна сплутати з торговельною маркою «ІНФОРМАЦІЯ_1», права на яку належать компанії Stefano Ricci S.P.A. на підставі міжнародної реєстрації № НОМЕР_2, дія якої поширюється на територію України, а також є такою, що може ввести в оману споживачів щодо особи виробника та/або надавача послуг.
У зв`язку з наведеним, позивач просив суд визнати недійсним свідоцтво України № НОМЕР_1 щодо усіх товарів та послуг, а також стягнути з відповідачів на його користь понесені витрати, пов`язані з проведенням експертного дослідження і складання висновку експерта, у розмірі 60 558,62 грн.
Суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження у справі, вважав, що за суб`єктним складом сторін і предмет позову, дана справа має розглядатись за правилами господарського судочинства.
Апеляційний суд не може погодитися із таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.
Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.
При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.
Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можуть розглядатися будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
Предметом спору у цій справі є захист права інтелектуальної власності юридичної особи - компанії Stefano Ricci S.P.A. на торговельну марку «ІНФОРМАЦІЯ_1»шляхом визнання недійсним свідоцтва України № НОМЕР_1 , власником якого є фізична особа - ОСОБА_2 .
Відповідачами у межах пред`явленого позову позивач визначив юридичну особу - ДО «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» та фізичну особу - ОСОБА_1 .
Статтею 20 ЦПК України встановлено, що не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.
Розгляд одних і тих же вимог та надання правової оцінки одним і тим же доказам у різних справах різних юрисдикцій протирічить завданню правосуддя щодо вирішення спору.
У частині другій статті 20 ГПК України передбачено, що Вищий суд з питань інтелектуальної власності розглядає справи щодо прав інтелектуальної власності, зокрема:
1) справи у спорах щодо прав на винахід, корисну модель, промисловий зразок, торговельну марку (знак для товарів і послуг), комерційне найменування та інших прав інтелектуальної власності, в тому числі щодо права попереднього користування;
2) справи у спорах щодо реєстрації, обліку прав інтелектуальної власності, визнання недійсними, продовження дії, дострокового припинення патентів, свідоцтв, інших актів, що посвідчують або на підставі яких виникають такі права, або які порушують такі права чи пов`язані з ними законні інтереси;
3) справи про визнання торговельної марки добре відомою;
4) справи у спорах щодо прав автора та суміжних прав, в тому числі спорах щодо колективного управління майновими правами автора та суміжними правами;
5) справи у спорах щодо укладання, зміни, розірвання і виконання договору щодо розпорядження майновими правами інтелектуальної власності, комерційної концесії;
6) справи у спорах, які виникають із відносин, пов`язаних із захистом від недобросовісної конкуренції, щодо: неправомірного використання позначень або товару іншого виробника; копіювання зовнішнього вигляду виробу; збирання, розголошення та використання комерційної таємниці; оскарження рішень Антимонопольного комітету України із визначених цим пунктом питань.
Разом з тим, Вищий суд з питань інтелектуальної власності роботу не розпочав. При цьому згідно з пунктом 16 розділу ХІ Перехідних положень ГПК України відтерміновано початок дії вказаних положень, а саме регламентовано, що до початку роботи Вищого суду з питань інтелектуальної власності справи щодо прав інтелектуальної власності розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, судами відповідно до правил юрисдикції (підвідомчості, підсудності), які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Таким чином, спір у справі, що розглядається, має бути вирішено в порядку цивільного судочинства.
Такий правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 31 жовтня 2019 року у справі № 760/809/18 (провадження № 14-587цс19), з урахуванням висновків, викладених Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 804/629/16-ц (провадження № 11-605апп18). 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, що викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, суд першої інстанції не врахував те, що відповідачем у цій справі є не тільки юридична особа, але й фізична особа, матеріально-правові вимоги у цій справі є однорідними, нерозривно пов`язаними між собою, та за своїм характером мають розглядатися в одному провадженні саме за правилами цивільного судочинства, а тому дійшов помилкового висновку про те, що спір про визнання недійсним свідоцтва на торговельну марку не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Зазначене узгоджується із висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 760/20934/18(провадження № 61-7005св19).
З огляду на викладене, висновки суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі з підстав того, що пред`явлений позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, є необґрунтованими та є невиправдною перешкодою для реалізації позивачем свого права на доступ до правосуддя.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно із вимогами статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За таких обставин колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а висновок суду щодо відмови у відкритті провадження у цій справі є необґрунтованим та не відповідає нормам діючого законодавства, тому відповідно до статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Оскільки справа передається для продовження розгляду до суду першої інстанції, то відсутні підстави для розподілу судових витрат у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відповідно до положень статей 141, 382 ЦПК України.
Керуючись статтями 367 - 369, 374, 379, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу компанії Stefano Ricci S.P.A.задовольнити.
Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 24 червня 2025 року скасувати, справу № 757/28437/25-ц направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 23 квітня 2026 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: О.В. Борисова

Д.О. Таргоній