ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/4893/25	
м. Одеса, проспект Шевченка, 29, зал судових засідань Південно-західного апеляційного господарського суду №1
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:
головуючого судді Савицького Я.Ф.,
суддів: Діброви Г.І.,
Ярош А.І.,
секретар судового засідання – Полінецька В.С.,

за участю представників учасників судового процесу:
від ТОВ «ЕВРОДОР»: Уртаєв О.І., за ордером;
від ТОВ «-Молодіжне-»: Галюров М.Ю., за довіреністю;
від ТОВ “КОМПАНІЯ З УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ “БІ-ЕЛ-АР”: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «-Молодіжне-» 
на ухвалу Господарського суду Одеської області про відмову у задоволенні клопотання про часткове скасування заходів забезпечення позову 
від 27 квітня 2026 року (повний текст складено 27.04.2026)
у справі №916/4893/25
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “ЕВРОДОР”
до відповідачів:
- Товариства з обмеженою відповідальністю “-Молодіжне-” 
- Товариства з обмеженою відповідальністю “КОМПАНІЯ З УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ “БІ-ЕЛ-АР” 
про визнання права власності, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення

суддя суду першої інстанції: Литвинова В.В.
місце винесення ухвали: м. Одеса, проспект Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області
Учасники процесу належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.
В судовому засіданні 01.07.2026, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2025 Товариство з обмеженою відповідальністю (ТОВ) “ЕВРОДОР” (далі також – позивач) звернулось до Господарського суду Одеської області із позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) “-Молодіжне-” (далі також – відповідач) про:
- визнання майнових прав на об`єкти нерухомості: квартиру АДРЕСА_1 , що була набута за Договором купівлі-продажу майнових прав на приміщення №М/1А/1 від 02.09.2021; квартиру АДРЕСА_2 , що була набута за Договором купівлі-продажу майнових прав на приміщення №М/1А/6 від 02.09.2021; квартиру АДРЕСА_3 , що була набута за Договором купівлі-продажу майнових прав на приміщення №М/1А/8 від 02.09.2021; квартиру АДРЕСА_4 , що була набута за Договором купівлі-продажу майнових прав на приміщення №М/1А/9 від 02.09.2021; квартиру АДРЕСА_5 , що була набута за Договором купівлі-продажу майнових прав на приміщення №М/1А/11 від 02.09.2021;
- зобов`язання відповідача передати ТОВ “ЕВРОДОР” повний та належним чином оформлений пакет документів, необхідний для державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомості;
- стягнення штрафних санкцій за прострочення зобов`язань за договорами купівлі-продажу майнових прав : інфляційних втрат у розмірі 846 467,71 грн, 3% річних у розмірі 241 493,76 грн, пені у розмірі 1 550 632,14 грн.
В обґрунтування позовних вимог ТОВ “ЕВРОДОР” (Покупець) послалось, зокрема, на невиконання з боку ТОВ «-Молодіжне-» (Продавець) умов укладених між сторонами Договорів купівлі-продажу майнових прав на приміщення, за якими Продавець зобов`язався передати у власність Покупця майнові права на приміщення в будинку в складі проекту «Будівництво 2-х секційного 16-ти поверхового житлового будинку із вбудованими нежитловими приміщеннями та підземним паркінгом за адресою: АДРЕСА_6 », оскільки після завершення будівництва та введення об`єктів будівництва в експлуатацію, відповідач (Продавець) не передав у власність позивача (Покупця) об`єкти будівництва (квартири з будівельним номером АДРЕСА_7 ), чим порушив умови вищевказаних Договорів. При цьому, ТОВ «ЕВРОДОР» свої зобов`язання за вищевказаними договорами виконало у повному обсязі, сплативши 100% суми за об`єкти будівництва (квартири с будівельними номерами № №1,6,8,9,11 за адресою: м. Одеса, вул. Бугаївська, буд. 44), що не заперечується відповідачем.
Разом з позовною заявою ТОВ “ЕВРОДОР” подано заяву (вх. №2-1916/25 від 14.08.2025) про забезпечення позову шляхом:
- накладення арешту у вигляді заборони на відчуження, переоформлення, передачу у власність третім особам, внесення до статутного капіталу, передачу у заставу чи в інший спосіб розпорядження майновими правами на: квартири АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 на АДРЕСА_13 , що були набуті за вищевказаними Договорами від 02.09.2021 №М/1А/1, №М/1А/6, №М/1А/8 від 02.09.2021, №М/1А/9, №М/1А/11 купівлі-продажу майнових прав на приміщення;
- накладення арешту на грошові кошти, які належать ТОВ “-Молодіжне-” як в національній валюті ( гривня), так і в іноземній валюті, що містяться на відкритих рахунках у фінансових установах та/або банках та на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову, незалежно від валюти, режиму доступу та виду рахунків (включаючи поточні, депозитні, кредитні, спеціальні, електронні тощо) в межах суми позовних вимог 9 187 038,61 грн.
В обґрунтування заяви про забезпечення позову, ТОВ “ЕВРОДОР” зазначило, що оскільки виконання у майбутньому судового рішення у даній справі в частині позовних вимог про стягнення коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матиме ТОВ «-Молодіжне-» необхідну суму грошових коштів, то застосування обраного позивачем заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, які належать ТОВ “-Молодіжне-”, безпосередньо пов`язане із предметом позову. 
Водночас, позивач вказав, що у процесі перемовин щодо передачі об`єктів нерухомості ТОВ «-Молодіжне-» неодноразово надавало запевнення та обіцянки про швидку передачу майнових прав та відповідних документів. Проте, кожного разу такі обіцянки залишалися невиконаними, відповідач свідомо вводив позивача в оману, уникав конкретних дій та змінював раніше висловлені домовленості. На думку ТОВ «ЕВРОДОР», подібна непослідовна та недобросовісна поведінка свідчить про відсутність реального наміру належним чином виконати умови договору.
Крім того, позивач зазначив, що у нього наявні обґрунтовані підстави вважати, що відповідні квартири, майнові права на які є предметом розгляду у цій справі, могли бути відчужені відповідачем під іншими, вже фактичними, номерами квартир. Таке побоювання є цілком виправданим, оскільки п. 2.6. укладених між сторонами Договорів прямо передбачає, що зазначені в них номери приміщень є попередніми та підлягають остаточному визначенню лише після введення об`єкта будівництва в експлуатацію та проведення інвентаризації у встановленому законодавством порядку. Більше того, договором прямо встановлено, що будівельний номер приміщення може бути змінений у процесі будівництва.
З огляду на встановлені факти, а також зважаючи на наявні ризики вчинення відповідачем дій, спрямованих на приховування, відчуження чи зменшення своїх активів, позивач вважає, що до моменту виконання судового рішення грошові кошти та інше майно відповідача можуть бути повністю або частково виведені, втратити ліквідність чи стати недоступними для примусового виконання, у зв`язку з чим існує нагальна потреба у вжитті заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно відповідача, а також на всі грошові кошти, що знаходяться або можуть знаходитися на його рахунках, з метою гарантування реального та ефективного виконання майбутнього рішення суду та захисту порушених прав позивача.
Таким чином, позивач вважає, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти а також все рухоме і нерухоме майно відповідача забезпечить реальне виконання судового рішення у разі задоволення позову.
При цьому, як зазначив позивач, застосування заходу забезпечення позову, обраного позивачем, не порушить прав та охоронюваних законом інтересів відповідача у справі чи інших осіб, що не є учасниками цього судового процесу, а лише запровадить тимчасові обмеження щодо використання коштів, наявних у відповідача, що, в свою чергу, дозволить створити належні умови для виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.
Ухвалою суду першої інстанції від 10.12.2025 (суддя Рога Н.В.) частково задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “ЕВРОДОР” про забезпечення позову:
1) Накладено арешт на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю “-Молодіжне-” як в національній валюті ( гривня), так і в іноземній валюті, що містяться на відкритих рахунках у фінансових установах та/або банках та на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову, незалежно від валюти, режиму доступу та виду рахунків (включаючи поточні, депозитні, кредитні, спеціальні, електронні тощо) в межах суми позовних вимог 7 378 811,53 грн;
2) Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що була набута за Договором купівлі-продажу майнових прав на приміщення №М/1А/1 від 02.09.2021; квартиру АДРЕСА_2 , що була набута за Договором купівлі-продажу майнових прав на приміщення №М/1А/6 від 02.09.2021; квартиру АДРЕСА_3 , що була набута за Договором купівлі-продажу майнових прав на приміщення №М/1А/8 від 02.09.2021; квартиру АДРЕСА_4 , що була набута за Договором купівлі-продажу майнових прав на приміщення №М/1А/9 від 02.09.2021; квартиру АДРЕСА_5 , що була набута за Договором купівлі-продажу майнових прав на приміщення №М/1А/11 від 02.09.2021.
У задоволенні решти заяви відмовлено.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при звернені позивача до суду із позовною заявою всі позовні вимоги, в тому числі і ті, що стосувались нерухомого майна, були заявлені саме до ТОВ «-Молодіжне-», а також тим, що квартири, як об`єкт нерухомого майна ще не існують, у позивача наявні майнові права на квартиру, а тому необхідно накласти арешт на грошові кошти в межах саме вартості майнових прав, які були оплачені позивачем. 
Суд зазначив, що згідно тексту позовної заяви та доданих до позовної заяви документів за договорами купівлі-продажу майнових прав, що є предметом спору у даній справі, ТОВ «ЕВРОДОР» було сплачено 4 740 217,92 грн і саме виходячи з розміру коштів, сплачених за договорами купівлі-продажу майнових прав у валюті України -гривні, позивач здійснив нарахування штрафних санкцій, розмір яких становить загалом 2 638 593,61 грн, які є предметом спору у даній справі. 
За таких обставин, згідно позовної заяви, ціною позову є 2 638 593,61 грн штрафних санкцій та 4 740 217,92 грн – вартість майнових прав за договорами купівлі-продажу майнових прав, що загалом становить 7 378 811,53 грн. 
У зв`язку з цим, суд дійшов висновку, що існують підстави для вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти ТОВ «-Молодіжне-» як в національній валюті (гривня), так і в іноземній валюті, що містяться на відкритих рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах, у тому числі інших держав, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову, та на вищезазначені квартири у межах суми позовних вимог у розмірі 7 378 811,53 грн.
При цьому, суд зауважив, що арешт майна — це тимчасове обмеження права власності, коли власник не може розпоряджатися своїм майном, зокрема продавати, дарувати або передавати його в заставу. За таких обставин, відсутні підстави для забезпечення позову шляхом накладення арешту у вигляді заборони на відчуження, переоформлення, передачу у власність третім особам, внесення до статутного капіталу, передачу у заставу чи в інший спосіб розпорядження майновими правами.
04.03.2026 позивач подав заяву про зміну предмету позову у справі № 916/4893/25 та просить викласти його в наступній редакції: 
1) Визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю “ЕВРОДОР” право власності на об`єкти нерухомого майна, розташовані за адресою: АДРЕСА_6 , а саме:
- квартиру № , на 2 поверсі, секції А, загальною площею 39,30 кв.м. за адресою АДРЕСА_6 , що була набута за Договором купівлі-продажу майнових прав на приміщення № М/1А/1 від 02.09.2021;
- квартиру АДРЕСА_2 , що була набута за Договором купівлі-продажу майнових прав на приміщення № М/1А/6 від 02.09.2021;
- квартиру АДРЕСА_3 , що була набута за Договором купівлі-продажу майнових прав на приміщення № М/1А/8 від 02.09.2021. 
- квартиру АДРЕСА_4 , що була набута за Договором купівлі-продажу майнових прав на приміщення № М/1А/9 від 02.09.2021; 
- квартиру АДРЕСА_5 , що була набута за Договором купівлі-продажу майнових прав на приміщення № М/1А/11 від 02.09.2021. 
2) Витребувати з чужого незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю “КОМПАНІЯ З УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ “БІ ЕЛ-АР” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ЕВРОДОР” об`єкти нерухомого майна, розташовані за адресою: АДРЕСА_6 , а саме: квартиру АДРЕСА_1 ; квартиру АДРЕСА_2 ; квартиру АДРЕСА_3 ; квартиру АДРЕСА_4 ; квартиру АДРЕСА_5 . Припинити право власності ТОВ “КОМПАНІЯ З УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ “БІ-ЕЛ-АР” на вищевказані квартири. 
3) Скасувати державну реєстрацію права власності ТОВ “КОМПАНІЯ З УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ “БІ-ЕЛ-АР” на вищевказані квартири в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 
4) Стягнути з ТОВ “-Молодіжне-” на користь ТОВ “ЕВРОДОР” штрафні санкції за прострочення зобов`язань за Договорами купівлі-продажу майнових прав на приміщення №№ М/1А/1, М/1А/6, М/1А/7, М/1А/8, М/1А/9, М/1А/11 від 02.09.2021 в загальному розмірі 2 638 593,61 грн, з яких: 846 467,71 грн. - інфляційне збільшення; 241 493,76 грн. - 3% річних; 1 550 632,14 грн. - подвійна облікова ставка НБУ.
У зв`язку з цим, ухвалою суду від 31.03.2026 до участі у справі №916/4893/25 було залучено в якості співвідповідача Товариство з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «КОМПАНІЯ З УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ «БІ ЕЛ-АР».
В ході розгляду справи, ТОВ «ЕВРОДОР» подало до суду клопотання (вх.№2-620/26 від 31.03.2026) про заміну одного заходу забезпечення позову іншим, згідно якої позивач просив суд:
- накласти арешт із забороною відчуження, переоформлення, передачі у власність третім особам, передачі в іпотеку(заставу), внесення до статутного капіталу, поділу, об`єднання, зміни технічних характеристик, а також забороною вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо об`єктів нерухомості, а саме: квартиру АДРЕСА_14 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 3022207951100; квартиру АДРЕСА_15 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 3125944751100; квартиру АДРЕСА_16 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 3085040151100; квартиру АДРЕСА_17 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 2142067851101; квартиру АДРЕСА_18 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 2806956051100;
- заборонити державним реєстраторам, нотаріусам та іншим суб`єктам державної реєстрації прав вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо вказаних об`єктів нерухомого майна до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі. 
Застосовані судом заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти ТОВ «-Молодіжне-» як в національній валюті (гривня), так і в іноземній валюті, що містяться на відкритих рахунках у фінансових установах та/або банках та на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову, незалежно від валюти, режиму доступу та виду рахунків (включаючи поточні, депозитні, кредитні, спеціальні, електронні тощо) в межах суми позовних вимог 7 378 811,53 грн. позивач просить суд залишити без змін. 
В обґрунтування клопотання позивач зазначив, що на момент подачі позову йому були відомі лише будівельні номери квартир, але в ході розгляду справи він отримав інформацію Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо кожної конкретної квартири із зазначенням фактичних номерів та реєстраційних номерів об`єкту нерухомого майна, а також інформацію про те, що власником спірних квартир є ТОВ «Компанія з управління активами «БІ-ЕЛ-АР», у зв`язку із чим було змінено предмет спору та зазначену Компанію було залучено до участі у справі у якості співвідповідача.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.04.2026 частково задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ “ЕВРОДОР” про заміну заходу забезпечення позову та замінено захід забезпечення позову, вжитий ухвалою Господарського суду Одеської області від 10.12.2025 у справі №916/4893/25 у частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , що була набута за Договором купівлі-продажу майнових прав на приміщення № М/1А/1 від 02.09.2021; квартиру АДРЕСА_2 , що була набута за Договором купівлі-продажу майнових прав на приміщення №М/1А/6 від 02.09.2021; квартиру АДРЕСА_3 , що була набута за Договором купівлі-продажу майнових прав на приміщення № М/1А/8 від 02.09.2021; квартиру АДРЕСА_4 , що була набута за Договором купівлі-продажу майнових прав на приміщення №М/1А/9 від 02.09.2021; квартиру АДРЕСА_5 , що була набута за Договором купівлі-продажу майнових прав на приміщення № М/1А/11 від 02.09.2021
на накладення арешту на квартиру АДРЕСА_14 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна:3022207951100; квартиру АДРЕСА_15 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 3125944751100; квартиру АДРЕСА_16 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 3085040151100; квартиру АДРЕСА_17 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 2142067851101; квартиру АДРЕСА_18 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 2806956051100.
У задоволенні решти клопотання – відмовлено. 
17.04.2026 ТОВ “-Молодіжне-” звернулось до Господарського суду Одеської області з клопотанням про часткове скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою від 10.12.2025, а саме - скасування арешту коштів відповідача в сумі 4 740 217,92 грн. 
В обґрунтування цього клопотання відповідач зазначає, зокрема, що враховуючи зміну позовних вимог та оскільки судом у повному обсязі забезпечена майнова позовна вимога шляхом накладання арешту на квартири, а грошові вимоги до ТОВ “-Молодіжне-” заявлені лише стосовно стягнення штрафних санкцій в загальному розмірі 2 638 593,61 грн, то саме ця сума є ціною позову, а відтак, співмірним і адекватним заходом забезпечення позову, окрім накладання арешту на квартири, буде накладання арешту на грошові кошти ТОВ “-Молодіжне-” саме в цьому розмірі, а не в розмірі 7 378 811,53 грн, вимоги щодо яких були заявлені в первісній редакції позовної заяви.
З огляду на вказане, відповідач вважає, що вжиті судом заходи забезпечення позову щодо накладання арешту на грошові кошти ТОВ «-Молодіжне-» мають бути змінені судом, з урахуванням фактично заявлених до товариства позовних вимог. 
Отже, відповідач переконаний у тому, що наявні всі підстави для часткового скасування заходів забезпечення позову в частині накладення арешту на грошові кошти ТОВ «-Молодіжне-» в сумі 4 740 217,92 грн (вартість майнових прав за договорами купівлі-продажу майнових прав) на підставі того, що судом забезпечені всі позовні вимоги щодо об`єктів нерухомого майна (визнання права власності, витребування майна, припинення права власності, скасування державної реєстрації) шляхом накладення арешту на квартири, що є достатнім забезпеченням всіх цих вимог, у разі задоволення позову, оскільки позивач зможе реалізувати рішення суду шляхом проведення на підставі нього державної реєстрації свого права власності та шляхом отримання фактичного володіння квартирами.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 27.04.2026 (суддя Литвинова В.В.) у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю “-Молодіжне-” про часткове скасування заходів забезпечення позову у справі №916/4893/25, вжитих ухвалою від 10.12.2025, - відмовлено.
У вказаній ухвалі суд першої інстанції дійшов висновку, що ТОВ «-Молодіжне-» не надано суду доказів, які в розумінні ст. 145 Господарського процесуального кодексу України можуть бути підставами для скасування вжитих судом заходів забезпечення позову. Доказів на підтвердження того, що потреба у забезпеченні позову відпала або обставини, які стали підставою для забезпечення позову, змінились, відповідачем не визначено, що впливає на дієвість вжитих судом заходів забезпечення позову.
Також, суд першої інстанції виходив з того, що справа №916/4893/25 по суті не розглянута, що виключає можливість вважати неактуальними вжиті заходи.
Крім того, наявні матеріали справи не містять, а відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що забезпечення позову у цій справі фактично унеможливило діяльність відповідача або призвело до наслідків, які виходять за межі тимчасового процесуального обмеження, необхідного для досягнення мети забезпечення.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю “-Молодіжне-” звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 27.04.2026 у справі №916/4893/25 та ухвалити нове рішення, яким частково скасувати захід забезпечення позову, вжитий ухвалою Господарського суду Одеської області від 10.12.2025 у справі №916/4893/25, а саме: скасувати арешт грошових коштів Товариства з обмеженою відповідальністю “-Молодіжне-” як в національній валюті (гривня), так і в іноземній валюті, що містяться на відкритих рахунках у фінансових установах та/або банках та на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову, незалежно від валюти, режиму доступу та виду рахунків (включаючи поточні, депозитні, кредитні, спеціальні, електронні тощо) в сумі 4 740 217,92 грн.
Апелянт вказує, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам щодо співмірності, розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів учасників справи.
Узагальнено доводи апеляційної скарги є аналогічними вищенаведеним доводам клопотання відповідача від 17.04.2026 про часткове скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою суду від 10.12.2025.
Так, апелянт, зокрема, зазначає, що застосовуючи заходи забезпечення позову в його первісної редакції шляхом накладання арешту на грошові кошти ТОВ «-Молодіжне-» в сумі 7 378 811,53 грн, суд першої інстанції керувався тим, що при звернені позивача до суду із позовною заявою всі позовні вимоги, в тому числі і ті, що стосувались нерухомого майна, були заявлені саме до ТОВ «-Молодіжне-». Також, суд виходив з того, що квартири, як об`єкт нерухомого майна ще не існували і у позивача були наявні лише майнові права на квартири, у зв`язку з чим необхідно накласти арешт на грошові кошти в межах саме вартості майнових прав, які були оплачені позивачем у розмірі 4 740 217,92 грн. Крім того, суд виходив з розміру нарахованих штрафних санкцій, які позивач нарахував, виходячи з розміру коштів, сплачених за договорами купівлі-продажу майнових прав у валюті України - гривні, і розмір яких становить загалом 2 638 593,61 грн. За таких обставин, суд дійшов висновку, що ціною позову є 2 638 593,61 грн штрафних санкцій та 4 740 217,92 грн - вартість майнових прав за договорами купівлі-продажу майнових прав, що загалом становить 7 378 811,53 грн.
Однак, в подальшому, позивачем було подано до суду заяву про зміну предмету позову та залучення співвідповідача – ТОВ “КОМПАНІЯ З УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ “БІ-ЕЛ-АР”, з урахуванням якої наразі судом першої інстанції розглядається позовна заява ТОВ “ЕВРОДОР”, в якій заявлені позовні вимоги до обох відповідачів щодо нерухомого майна (п`ять квартир), а саме: про визнання права власності, витребування квартир, припинення права власності та скасування державної реєстрації (до ТОВ “КОМПАНІЯ З УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ “БІ-ЕЛ-АР”), а також позовна вимога до відповідача ТОВ «-Молодіжне-» - про стягнення штрафних санкцій в загальному розмірі 2 638 593,61 грн.
Враховуючи вказане, апелянт зауважує, що з матеріалів справи вбачається, що заявлена позивачем вимога про забезпечення позову полягає у накладенні арешту на спірне нерухоме майно, яке на праві власності належить ТОВ “КОМПАНІЯ З УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ “БІ-ЕЛ-АР” та грошові кошти відповідача в межах суми заявлених позовних вимог до останнього (стягнення штрафних санкцій в загальному розмірі 2 638 593,61 грн.).
При цьому, обрання належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти: збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.
Відтак, оскільки судом у повному обсязі забезпечені позовні вимоги щодо нерухомого майна шляхом накладання арешту на квартири, то грошові вимоги до ТОВ «-Молодіжне-» передбачають застосування таких заходів забезпечення позову, як накладання арешту на грошові кошти ТОВ «-Молодіжне-» саме в цьому розмірі, а не в розмірі 7 378 811,53 грн, що і буде співмірним і адекватним заходом забезпечення позову, окрім накладання арешту на квартири.
За твердженням відповідача, відмовляючи у частковому скасуванні заходів забезпечення позву, судом очевидно був порушений баланс інтересів, оскільки безпідставно обмежене право власності ТОВ «-Молодіжне-» на грошові кошти, розмір яких перевищує суму заявлених позовних вимог.
Отже, на переконання апелянта, з усього вищевикладеного вбачається, що клопотання ТОВ «-Молодіжне-» про часткове скасування заходів забезпечення позову підлягало задоволенню, оскільки є обґрунтованим, підтверджене матеріалами справи та направлене на дотримання судом балансу інтересів всіх сторін по справі, а не лише інтересів позивача.
За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого протоколом від 04.05.2026, для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Савицького Я.Ф., суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.05.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “-Молодіжне-” на ухвалу Господарського суду Одеської області від 27.04.2026 у справі №916/4893/25; продовжено розгляд вказаної апеляційної скарги на розумний строк та призначено її розгляд на 01.07.2026 о 10:30 год. Крім того, даною ухвалою суду встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та роз`яснено учасникам справи про їх право у цій же строк подати до суду заяви чи клопотання стосовно процесуальних питань.
Однак, ТОВ “ЕВРОДОР” своїм правом щодо надання відзиву на апеляційну скаргу не скористалось, відзив суду не надало, проте, згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Водночас, ухвалою суду апеляційної інстанції від 25.06.2026 задоволено заяву представника ТОВ “ЕВРОДОР” – адвоката Уртаєва Олега Ігоровича про надання йому можливість взяти участь у судовому засіданні поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів – через систему відеоконференцзв`язку “EasyCon”. Вирішено здійснювати розгляд справи №915/1386/24 в режимі відеоконференції.
01.07.2026 у судове засідання з`явились представники ТОВ «-Молодіжне-» та ТОВ Товариства з обмеженою відповідальністю “ЕВРОДОР”.
Представник ТОВ «-Молодіжне-» наполягав на задоволенні апеляційної скарги та просив суд частково скасувати вжити заходи забезпечення позову у даній справі в частині арешту грошових коштів шляхом накладання арешту на грошові кошти ТОВ «-Молодіжне-» в розмірі 2 638 593,61 грн, а не в розмірі 7 378 811,53 грн.
Представник ТОВ “ЕВРОДОР”, зазначивши, що між сторонами досягнуто певних результатів у вирішенні спірних питань, не заперечував проти того, щоб обмежити грошової арешт саме сумою 2 638 593,61 грн.
Представник ТОВ “КОМПАНІЯ З УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ “БІ-ЕЛ-АР” у судове засідання не з`явився; про час та місце слухання справи повідомлені належним чином. 
Частиною 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
В судовому засіданні 01.07.2026 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.
Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Заслухавши пояснення представників учасників справи, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Предметом апеляційного перегляду є ухвала Господарського суду Одеської області від 27.04.2026 про відмову у частковому скасуванні заходів забезпечення позову, вжитих згідно ухвали суду першої інстанції від 10.12.2025.
Статтею 136 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Зокрема, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача (боржника) та забезпечити реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення (п. 6.35 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17.01.2025 у cправі №903/497/24).
Водночас, згідно з ч. 1 ст. 145 Господарського процесуального кодексу України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Частиною 4 вказаної статті визначено, що за результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала.
У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову (ч 9 ст. 145 Господарського процесуального кодексу України).
З огляду на приписи ст. 145 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані лише за умови виявлення фактичних обставин у справі, що впливають на необхідність вжиття чи продовження дії таких заходів
З системного аналізу наведеної правової норми вбачається, що скасування заходів забезпечення позову є правом, а не обов`язком суду, реалізація якого залежить насамперед від достатньої вмотивованості клопотання відповідного учасника справи.
Оскільки забезпечення позову є гарантією реального виконання рішення суду (у випадку задоволення законних вимог позивача), то суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.
Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 15.08.2019 у справі №15/155-б, від 21.10.2022 у справі №910/4777/21, від 21.11.2022 у справі №916/621/22, від 05.12.2023 у справі №914/466/23 (914/1504/23), від 28.05.2025 у справі №916/4912/24 та 06.08.2025 у справі №910/15790/23 тощо.
Сторона, яка звертається з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, повинна обґрунтувати достатні підстави звернення з таким клопотанням.
З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання належних та достатніх доказів наявності фактичних (змінених) обставин, з якими пов`язується скасування застосованих судом заходів забезпечення позову.
При цьому, як зазначалось вище, скасування заходів забезпечення позову господарським судом, який їх встановив, можливо лише у зв`язку з тим, що такі заходи вичерпали свою дію чи потреба у їх збереженні відпала, що в даному випадку місця не має. 
Отже саме на заявника відповідного клопотання покладається тягар доведення необхідності здійснення скасування вжитого судом заходу забезпечення позову, зокрема, через надання доказів на спростування доцільності вжитих судом заходів забезпечення позову.
Як вбачається зі змісту клопотання про часткове скасування заходів забезпечення позову та апеляційної скарги ТОВ “-Молодіжне-”, підставою для відповідних вимог останнього зазначено зміну обставин, які вимагали застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача саме у розмірі 7 378 811,53 грн. – залишення позовних вимог до ТОВ “-Молодіжне-” лише щодо стягнення з нього 2 638 593,61 грн штрафних санкцій, оскільки вимоги стосовно майнових прав, вартістю 4 740 217,92 грн за договорами купівлі-продажу майнових прав наразі товариству не пред`являються, враховуючи заяву про зміну позовних вимог у справі №916/4893/25.
Однак, вказані доводи ТОВ “-Молодіжне-” не можуть бути підставою для часткового скасування забезпечення позову, оскільки не свідчать про те, що потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин у даній справі відпала або змінилась. Водночас, застосування механізму скасування заходів в порядку норми ст. 145 Господарського процесуального кодексу України полягає не у встановленні незаконності/безпідставності їх запровадження, а доведені втрати доцільності подальшого існуванні таких заходів без створення загрози ефективності судовому захисту по суті заявлених позовних вимог через змінені (нові) обставини.
Судова колегія звертає увагу на те, що визначаючи суму належних до забезпечення вимог серед заявлених, апелянт змушує суд опосередковано встановити попередні висновки відносно існування порушення зобов`язання, які можуть встановлюватися тільки за результатами вирішення спору по суті. 
Викладене зумовлює скасування оскаржуваної ухвали та самостійне вирішення апеляційним судом питання за клопотанням ТОВ “-Молодіжне-” про часткове скасування забезпечувальних заходів.
Однак, судова колегія відмічає, що скасування забезпечувальних заходів у порядку ст. 145 Господарського процесуального кодексу України тим судом, який їх запровадив, за своєю процесуальною природою є іншим механізмом усунення судових обмежень до визначених суб`єктів, порівняно із скасуванням за результатами апеляційного перегляду саме ухвали (а не заходів), якою такі обмеження були запровадженні.
Означена різниця полягає не тільки в уповноваженому суб`єкті (суд може скасувати власні забезпечувальні заходи, тоді як вищестоящий суд вирішує питання відносно скасування судового акту про запровадження таких заходів), але й у розглядуваному контексті, насамперед, у підставах та наслідках цих двох способів усунення обмежень.
Так, скасування забезпечувальних заходів у порядку ст. 145 Господарського процесуального кодексу України передбачає їх правомірне запровадження та існування протягом періоду з моменту постановлення ухвали про забезпечення і до моменту набрання ухвалою про скасування цих заходів законної сили (ч. 9 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України). Своєю чергою, у світлі приписів ст.ст. 277 і 280 Господарського процесуального кодексу України скасування ухвали про забезпечення позову в апеляційному порядку свідчить про незаконність/необґрунтованість відповідних судових обмежень з моменту їх запровадження.
У контексті наведеного апеляційний суд вказує, що ухвала суду про вжиття заходів забезпечення позову зумовлює конкретні обмеження щодо вчинення певних дій чи, навпаки, обов`язок вчинити дії учасниками справи або третіми особами, що мають строковий характер та діють до моменту скасування таких заходів судом, який їх вжив, чи судом вищої інстанції у разі скасування ухвали про вжиття спірних заходів забезпечення за їх безпідставністю.
Поряд з цим, суд апеляційної інстанції наголошує, що під час розгляду апеляційної скарги на ухвалу господарського суду про відмову у частковому скасуванні заходів забезпечення позову, апеляційний господарський суд позбавлений можливості надавати оцінку правомірності застосування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою суду від 10.12.2025.
Також, колегія суддів не має можливості надати оцінку обґрунтованості позову, оскільки не розглядає спір по суті, переглядаючи оскаржувану ухвалу.
Тобто, необхідно розмежовувати як окремі юридичні факти "скасування заходів забезпечення" господарським судом, який їх встановив, у зв`язку з тим, що такі заходи вичерпали свою дію, чи потреба у їх збереженні відпала, а також "скасування ухвали суду про вжиття заходів забезпечення" судом вищої інстанції з підстав її невідповідності нормам матеріального і процесуального права та фактичним обставинам справи.
Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 13.02.2020 у справі №50/790-43/173 та у постанові Верховного Суду від 31.08.2021 у справі №910/27779/14.
Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що в апеляційній скарзі на оскаржувану ухвалу апелянт висловлює часткові заперечення щодо вжитих заходів забезпечення позову, тоді як предметом оскарження є ухвала про відмову у частковому скасуванні заходів забезпечення позову. Водночас, незгода з судовим рішенням щодо вжиття заходів забезпечення позову є підставою для його оскарження, однак не є підставою для скасування заходів забезпечення позову судом який їх вжив.
Таким чином, апеляційний суд вказує, що якщо заявник вважає необґрунтованим вжиття заходів забезпечення позову судом (до чого зводиться решта доводів апеляційної скарги), то він мав оскаржувати в апеляційному порядку ухвалу про вжиття таких заходів. Проте, з боку ТОВ “-Молодіжне-” відповідна ухвала від 10.12.2025 про вжиття заходів забезпечення позову не оскаржувалась, як і не оскаржувала ухвала суду першої інстанції від 15.04.2026, якою було відмовлено у задоволенні клопотання ТОВ «-Молодіжне-» (вх.№2-686/26 від 13.04.2026) про заміну заходу забезпечення позову у справі №916/4893/25.
Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 31.08.2021 у справі №910/27779/14 викладено висновок, що суд апеляційної інстанції має право скасувати заходи забезпечення позову, вжиті судом першої інстанції лише у разі скасування судових рішень, якими такі заходи вжиті, або у разі самостійного скасування таких заходів, вжитих цим же судом, якщо такі заходи вичерпали свою дію чи потреба у їх збереженні відпала.
Поняття “суд, встановлений законом” стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (п. 24 рішення ЄСПЛ від 20.07.2006р. у справі “Сокуренко і Стригун проти України”, заяви №29458/04 та №29465/04) і включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що фраза “встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування “суду”, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі “Занд проти Австрії” (“Zand v. Austria”) Комісія висловила думку, що термін “суд, встановлений законом” у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з […] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]”. У деяких випадках він визнавав, що найвищий судовий орган, уповноважений тлумачити закон, міг ухвалювати рішення, яке не було чітко визначене законом. Таке застосування закону, однак, мало винятковий характер, і зазначений суд надав чіткі й вірогідні підстави для такого виняткового відступу від застосування своїх визначених повноважень (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2003 року у справі «Хуліо Воу Жиберт та Ель Хогар і ля Мода проти Іспанії») («Julio Bou Gibert and El Hogar Y La Moda J. A. X. A. v. Span»).
Отже, у випадку ухвалення Південно-західним апеляційним господарським судом постанови, якою у межах справи №916/4893/25 частково скасовувалися б заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду Одеської області від 10.12.2025, законність і обґрунтованість якої під сумнів апелянтом не ставилися, апеляційний господарський суд буде діяти не як "суд, встановлений законом", що у свою чергу свідчитиме про наявність достатніх підстав для скасування відповідної постанови суду апеляційної інстанції, як прийнятої за межами процесуальних повноважень суду апеляційної інстанції.
У той же час зміст оскаржуваної ухвали свідчить, що суд першої інстанції у повній мірі надав оцінку заяві ТОВ “-Молодіжне-”, якою останнє обґрунтовує необхідність у частковому скасуванні заходів забезпечення через конструкцію застосування ст. 145 Господарського процесуального кодексу України, та дійшов висновку щодо недоведення існування обставин, які в розумінні ст. 145 Господарського процесуального кодексу України можуть бути підставами для скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою суду від 10.12.2025.
Звертаючись до суду з клопотанням про часткове скасування заходів забезпечення позову, відповідачем не наведено обґрунтованих доводів та не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що потреба у забезпеченні позову відпала або змінились обставини (до винесення судового рішення у справі по суті спору), що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або ж того, що забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення, які в розумінні ст. 145 Господарського процесуального кодексу України, можуть бути підставами для скасування вжитих судом заходів забезпечення позову. Також суд апеляційної інстанції ураховує, що відповідна ухвала суду про застосування заходів забезпечення позову є чинною та не скасованою в установленому законом порядку.
Таким чином, оскаржувана ухвала місцевого господарського суду від 27.04.2026 у справі №916/4893/25 є законною, обґрунтованою, та підстав для її зміни чи скасування апеляційний господарський суд не вбачає.
При цьому, згідно ч. 6 ст. 145 Господарського процесуального кодексу України визначено, що відмова у скасуванні забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з таким самим клопотанням при появі нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову.
Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин апеляційна скарга ТОВ “-Молодіжне-” не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду - зміні або скасуванню.
Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати апелянта по сплаті судового збору при подачі апеляційної скарги не відшкодовуються.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 255 Господарського процесуального кодексу України окремо від рішення суду першої інстанції може бути оскаржено в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про скасування забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову, відмову у скасуванні чи заміні заходів забезпечення позову.
Разом з цим, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на ухвали суду першої інстанції, зазначені в п. п. 3, 6, 7, 13, 14, 21, 25, 26, 28 та 30 ч. 1 ст. 255 цього кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Оскільки ухвала суду першої інстанції про відмову у скасуванні заходів забезпечення позову до зазначеного переліку не відноситься, дана постанова не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 255, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу, Південно-західний апеляційний господарський суд –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «-Молодіжне-» залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Одеської області від 27.04.2026 про відмову у частковому скасуванні заходів забезпечення позову у справі №916/4893/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Повний текст постанови складений та підписаний 01.07.2026.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Діброва Г.І.

Суддя Ярош А.І.