Справа № 344/23019/25 
Провадження № 2/344/2492/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ЗАОЧНЕ
06 травня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого-судді Атаманюка Б. М.,
секретаря Солонинкоо С.А.,
за участі:
представника позивача в режимі відеозв`язку - адвоката Мартем`янової Ю.М.

розглянувши у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя,- 

В С Т А Н О В И В: 

Адвокат Мартем`янова Юлія Миколаївна, яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , 20.12.2025 звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області із позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29.12.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24.02.2026 закрито підготовче судове засідання, справа призначена до судового розгляду.
Позов обгрунтовував тим, що 28.08.2010 року між сторонами по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, про що було складено відповідний актовий запис № 1237. На час подання цього позову в провадженні Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області на розгляді перебуває цивільна справа № 344/21191/25 про розірвання шлюбу між сторонами. Під час перебування у шлюбі сторони за спільні грошові кошти набули наступне майно: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, яке буде створено у майбутньому, від 22.05.2019 року та акту приймання-передачі від 19.02.2024 року; квартиру за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору № 12-10-80 купівлі-продажу майна, що буде створено у майбутньому, від 29.09.2021 року та акту приймання-передачі від 19.07.2024 року. Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності право власності на вказані квартири за згодою сторін було зареєстровано за позивачем. На даний час сімейні відносини між сторонами припинені і між ними не досягнуто згоди про поділ вищезазначеного майна, набутого ними за час шлюбу, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися з цим позовом до суду.
Позивач вважає, що оскільки квартири купувалися з відповідачем за спільні кошти під час перебування у шлюбі, то вони є об`єктами спільної сумісної власності подружжя, а отже підлягають розподілу між позивачем та відповідачем в рівних частках. Відповідно до звіту про оцінку вартості майна № 0312.1/25, складеного суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 03.12.2025, ринкова вартість житлової однокімнатної квартири АДРЕСА_3 становить 1 638 200 грн. Відповідно до звіту про оцінку вартості майна № 0312.2/25, складеного суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 03.12.2025, ринкова вартість житлової однокімнатної квартири АДРЕСА_4 становить 1 515 000 грн. 
Позивач вважає можливим здійснити розподіл спільних квартир наступним чином: визнати за ним право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 1 515 000 грн., а за відповідачем визнати право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 вартістю 1 638 200 грн. Щодо різниці у вартості квартир у розмірі 123 200 грн., то позивач не має наміру стягувати зазначену різницю з відповідача на свою користь.
Враховуючи наведене, позивач просить суд визнати квартири за адресою: АДРЕСА_1 , та за адресою: АДРЕСА_2 об`єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . В порядку поділу спільного майна подружжя визнати:
- за ОСОБА_1 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ;
- за ОСОБА_2 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . 
Судові витрати у справі у вигляді судового збору покласти на позивача.
Представник позивача в режимі відеозв`язку - адвокат Мартем`янова Ю.М. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не прибула повторно, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином за зареєстрованим місцем проживання, в тому числі через сайт «Судова влада», що підтверджується матеріалами справи. Жодних заперечень проти позову, в тому числі відзиву на позовну заяву, від відповідача не надійшло.
Оскільки відповідач належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, про причини свої неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, суд на підставі ст. 280 ЦПК України на місці ухвалив про заочний розгляд справи.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Між сторонами виникли спірні правовідносини щодо визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділу майна подружжя, що регулюються відповідними нормами СК України, які суд і застосовує при вирішенні цього спору між сторонами.
Так, за змістом Глав 7 та 8 Сімейного кодексу України, власність сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.
Згідно із частиною 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Відповідно до ч. 2 ст. 60 Сімейного кодексу України, кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Як роз`яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає розподілу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
З огляду на наведені положення закону, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, якщо воно набуте ними за час шлюбу, визнання ж такого майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка потребує доведення. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц та висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.
Як зазначив Верховний Суд у Постанові від 21.07.2021 у справі № 591/692/19, тлумачення ст. 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу. Разом з тим, така презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Згідно зі ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою.
Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 СК України).
У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором ( ч. 1 ст. 70 СК України).
Відповідно до ст. положень ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
При цьому, згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що між сторонами по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований шлюб 28 серпня 2010 року (а.с.11). 
На підставі договору № 12-10-80 купівлі-продажу майна, що буде створено у майбутньому, від 29.09.2021 року та акту приймання-передачі від 19.07.2024 року укладеного між ТзОВ «БЛАГО БУД» та ОСОБА_1 , ОСОБА_1 набув майнові права на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.23-35).
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_1 (а.с.32).
На підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, яке буде створено у майбутньому, від 22.05.2019 року та акту приймання-передачі від 19.02.2024 року укладеного між ТзОВ «Благо Інвест Сервіс» та ОСОБА_1 , ОСОБА_1 набув майнові права на квартиру по АДРЕСА_1 (а.с.14-22).
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 (а.с.19).
Відповідно до звіту про оцінку вартості майна № 0312.1/25, складеного суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 03.12.2025, ринкова вартість житлової однокімнатної квартири АДРЕСА_3 , становить 1 638 200 грн. (а.с.78-114).
Відповідно до звіту про оцінку вартості майна № 0312.2/25, складеного суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 03.12.2025, ринкова вартість житлової однокімнатної квартири АДРЕСА_4 , становить 1 515 000 грн. (а.с.36-77).
З досліджених матеріалів справи судом встановлено, що позивачем ОСОБА_1 під час перебування в шлюбі із ОСОБА_2 за спільні грошові кошти набуто квартири за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 1 515 000 грн., та за адресою: АДРЕСА_2 , вартістю 1 638 200 грн., які є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (зворотного суду не доведено).
Позивач в даній справі претендує на менш вартісну квартиру, при цьому, не вимагає доплати різниці вартості,яка становить 123 200 грн.
З урахуванням того, що спірне майно набуто сторонами у шлюбі, суд приходить до висновку, що спірні квартири є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які підлягають поділу між ними на умовах запропонованих позивачем, а саме за:
- ОСОБА_1 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ;
- ОСОБА_2 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .
При цьому, позивач не претендує на отримання доплати різниці вартості нерухомого майна.
На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Судові витрати у справі у вигляді судового збору покласти на позивача.
На пiдставi викладеного, керуючись ст.ст. 10, 141, 142, 200, 211, 247, 259-265, 280-282, 294, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 60, 70 СК України, ст.ст. 368, 372 ЦК України, суд,- 

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя – задовольнити.
Визнати квартири за адресою: АДРЕСА_1 , та за адресою: АДРЕСА_2 , об`єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . 
В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . 
В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . 
Заочне рішення може бути переглянуте Івано-Франківським міським судом за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повний текс рішення виготовлено та підписано 15.05.2026.

Суддя Богдан АТАМАНЮК