ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2026 року 
м. Київ

справа №420/21120/25
адміністративне провадження №К/990/13144/26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Кашпур О.В.,
суддів - Жука А.В., Смоковича М.І.,
розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2026 року, постановлену в складі колегії суддів: судді-доповідача Димерлія О.О., суддів: Шляхтицького О.І., Вербицької Н.В.,
У С Т А Н О В И В :
І. Короткий зміст обставин справи і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
1. У липні 2025 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
2. Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 30 вересня 2025 року позов задовольнив. Визнав протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 у період з 29 січня 2020 року по 26 листопада 2021 року грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії, визначивши їх розмір виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01 січня 2020 року та Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01 січня 2021 року, на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44. Зобов`язав військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок за період з 29 січня 2020 року по 26 листопада 2021 року грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії, визначивши їх розмір виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01 січня 2020 року та Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01 січня 2021 року, на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44. 
3. Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, 31 жовтня 2025 року військова частина НОМЕР_1 подала до П`ятого апеляційного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» апеляційну скаргу. 
4. П`ятий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 04 листопада 2025 року у задоволенні клопотання військової частини НОМЕР_1 про звільнення від сплати судового збору відмовив. Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року залишив без руху. Для усунення недоліків апеляційної скарги надав скаржнику 10-денний строк із дня отримання копії цієї ухвали шляхом надання до апеляційного суду доказів сплати судового збору в розмірі 1453,44 грн. 
5. 14 листопада 2025 року військова частина НОМЕР_1 подала до П`ятого апеляційного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» заяву про продовження процесуального строку. 
6. П`ятий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 18 листопада 2025 року у задоволенні заяви військової частини НОМЕР_1 про продовження строку для усунення недоліків апеляційної скарги відмовив. Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року повернув особі, яка її подала.
7. 18 лютого 2026 року військова частина НОМЕР_1 повторно подала до П`ятого апеляційного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» апеляційну скаргу на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року, яку П`ятий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 19 лютого 2026 року залишив без руху. Для усунення недоліків апеляційної скарги надав скаржнику 10-денний строк із дня отримання копії цієї ухвали шляхом подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року із зазначенням обґрунтованих підстав для поновлення такого строку, з підтверджуючими доказами та матеріалами. 
8. 19 лютого 2026 року військова частина НОМЕР_1 подала до П`ятого апеляційного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження. 
9. П`ятий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 20 лютого 2026 року визнав неповажними підстави, вказані представником військової частини НОМЕР_1 у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду. У задоволенні клопотання військової частини НОМЕР_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року відмовив. Продовжив військовій частині НОМЕР_1 строк для усунення визначених ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2026 року недоліків апеляційної скарги на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року на 5 днів з дня отримання цього судового рішення шляхом подання до апеляційного суду обґрунтованої заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року із наведенням інших поважних підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду, з підтверджуючими доказами та матеріалами.
10. 26 лютого 2026 року військова частина НОМЕР_1 подала до П`ятого апеляційного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.
11. П`ятий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 27 лютого 2026 року визнав неповажними підстави, вказані представником військової частини НОМЕР_1 у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду. У задоволенні клопотання військової частини НОМЕР_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року відмовив. Відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року.
ІІ. Короткий зміст вимог касаційної скарги
12. Військова частина  НОМЕР_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2026 року та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права і оскаржувана ухвала є такою, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, та підлягає скасуванню. 
Військова частина НОМЕР_1 зазначила, що первинну апеляційну скаргу на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року вона подала в межах строку на апеляційне оскарження, яку апеляційний суд ухвалою від 18 листопада 2025 року повернув у зв`язку з несплатою судового збору. Разом із тим, військова частина НОМЕР_1 після вручення ухвали від 04 листопада 2025 року про залишення первинної апеляційної скарги без руху в межах визначеного апеляційним судом строку для усунення недоліків подала клопотання про продовження відповідного процесуального строку в зв`язку з відсутністю коштів на сплату судового збору. Однак суд апеляційної інстанції не врахував обставини, наведені у цьому клопотанні, та відмовив у його задоволенні, повернувши апеляційну скаргу скаржнику. 
Військова частина НОМЕР_1 також указала на особливу ситуацію, яка склалася у зв`язку з воєнним станом в Україні, що вона входить до структури Збройних Сил України і в умовах воєнного стану задіяна до здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, які продовжує виконувати дотепер. Тому можна дійти висновку, що неможливість своєчасної сплати судового збору за подання апеляційної скарги зумовлена існуванням об`єктивних причин (зокрема, спрямуванням коштів на забезпечення виконання бойових розпоряджень та завдань з оплати відряджень військовослужбовців, які відбувають в зону проведення бойових дій), що унеможливлювали виконання скаржником свого процесуального обов`язку в строк, установлений судом. Відповідач продемонстрував суду добросовісну поведінку щодо негайного направлення заявки до забезпечувального фінансового органу про надання бюджетних асигнувань для сплати судового збору за подання апеляційної скарги у цій справі, що є належним підтвердженням наміру виконати обов`язок щодо сплати судового збору. Військова частина НОМЕР_1 продемонструвала добросовісне ставлення до реалізації нею права на апеляційне оскарження та вжила усіх можливих і залежних від неї заходів з метою усунення недоліків апеляційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої апеляційної скарги. До того ж, при обмеженні відповідача права на апеляційне оскарження судового рішення поза розумних обставин, як у цьому випадку, порушується принцип справедливого та публічного суду, а з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення відповідного права.
IІІ. Рух справи у суді касаційної інстанції
13. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Кашпур О.В., суддів: Жука А.В., Смоковича М.І. ухвалою від 27 квітня 2026 року відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою. 
14. Від  ОСОБА_1 відзиву на касаційну скаргу не надійшло. 
15. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Кашпур О.В. від 10 червня 2026 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами з 11 червня 2026 року. 
ІV. Джерела права й акти їхнього застосування
16. Приписами частини першої статті 293 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.
17. Відповідно до статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.
18. Згідно із частиною третьою статті 298 КАС України апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.
19. Суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними (пункт 4 частини першої статті 299 КАС України).
V. Позиція Верховного Суду
20. Підставою для відкриття касаційного провадження у справі №420/21120/25 стало оскарження судового рішення, зазначеного у частині третій статті 328 КАС України, та посилання скаржника на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права.
21. Надаючи оцінку обґрунтованості касаційної скарги та оскаржуваній ухвалі П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2026 року, Верховний Суд, з урахуванням приписів статті 341 КАС України, виходить із таких міркувань.
22. Право на апеляційне оскарження судового рішення кореспондується із обов`язком учасників справи дотримуватися процесуального законодавства щодо порядку, строків і умов реалізації цього права. Такі процесуальні обов`язки для всіх учасників судового процесу є однаковими, що забезпечує принцип рівності сторін.
23. Учасник справи як особа, зацікавлена у поданні апеляційної скарги, повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством, для належного виконання процесуальних обов`язків.
24. Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.
25. Установлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.
26. За правилами частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
27. Приписи пункту 4 частини першої статті 299 КАС України закріплюють дві обставини, за яких суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, а саме: якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, або якщо наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
28. Норми КАС України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними при вирішенні питання щодо поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин у справі. При цьому доведення поважності причин пропущення строку звернення до суду покладається саме на особу, яка звертається з апеляційною скаргою та заявою/клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.
29. Оцінюючи поважність підстав несвоєчасного звернення до суду необхідно виходити, зокрема, з того, що причина пропущення строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина (або кілька обставин), яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
30. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що повернення апеляційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду в порядку, встановленому законом. Водночас сам по собі факт повернення апеляційної скарги не є поважною причиною пропуску строку, тому при вирішенні питання поважності/неповажності наведених скаржником причин пропущення строку на апеляційне оскарження суд має враховувати також й ті обставини, які стали підставою для повернення попередньо поданої апеляційної скарги, а також період часу, який сплинув із моменту, коли скаржник дізнався про відповідне судове рішення (ухвалу про повернення апеляційної скарги) до моменту повторного звернення з апеляційною скаргою, і яким саме чином останній діяв протягом відповідного періоду часу. Суд апеляційної інстанції має враховувати, чи вчинялися особою, яка має намір подати апеляційну скаргу, усі можливі та залежні від неї дії у розумні строки, без зайвих зволікань, з метою виконання процесуального обов`язку щодо дотримання строку на апеляційне оскарження судового рішення.
31. Матеріалами справи №420/21120/25 встановлено, що копію рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року доставлено до електронного кабінету військової частини НОМЕР_1 - 01 жовтня 2025 року (00:24 год) і 31 жовтня 2025 року вона подала апеляційну скаргу, яку П`ятий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 04 листопада 2025 року залишив без руху (відмовив у задоволенні клопотання військової частини НОМЕР_1 про звільнення від сплати судового збору) та надав скаржнику строк для усунення її недоліків шляхом надання доказів сплати судового збору, а ухвалою від 18 листопада 2025 року повернув апеляційну скаргу скаржнику (відмовив у задоволенні заяви військової частини НОМЕР_1 про продовження строку для усунення недоліків апеляційної скарги), оскільки він не усунув недоліків апеляційної скарги в установлений апеляційним судом строк. Копію ухвали П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2025 року доставлено до електронного кабінету військової частини НОМЕР_1 - 19 листопада 2025 року (05:23 год). 
32. 18 лютого 2026 року військова частина НОМЕР_1 повторно подала апеляційну скаргу на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року, яку П`ятий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 19 лютого 2026 року залишив без руху та надав скаржнику строк для усунення недоліків шляхом подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року із зазначенням обґрунтованих підстав для поновлення такого строку, з підтверджуючими доказами та матеріалами. 19 лютого 2026 року військова частина НОМЕР_1 подала клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження і П`ятий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 20 лютого 2026 року визнав неповажними підстави, вказані представником військової частини НОМЕР_1 у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду, та відмовив у задоволенні цього клопотання. Продовжив скаржнику строк для усунення визначених ухвалою від 19 лютого 2026 року недоліків апеляційної скарги шляхом подання до апеляційного суду обґрунтованої заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року із наведенням інших поважних підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду, з підтверджуючими доказами та матеріалами. 
33. 26 лютого 2026 року військова частина НОМЕР_1 подала клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження і П`ятий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 27 лютого 2026 року визнав неповажними підстави, вказані представником військової частини НОМЕР_1 у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду. Відмовив у задоволенні клопотання військової частини НОМЕР_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року та у відкритті апеляційного провадження за її апеляційною скаргою на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року на підставі пункту 4 частини першої статті 299 КАС України.
34. Постановляючи зазначену ухвалу, суд апеляційної інстанції, серед іншого, вказав, що, обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, скаржник зазначив про те, що попереднє звернення з апеляційною скаргою здійснено у визначений законом строк, а повторне звернення з такою апеляційною скаргою пояснюється фінансовою можливістю та наміром щодо реалізації права на апеляційне оскарження рішення суду в цій справі. Водночас підстави пропуску строку апеляційного оскарження можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо такі пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто в установлений законом процесуальний строк, подання апеляційної скарги. Скаржник має право на повторне звернення з апеляційною скаргою, якщо будуть усунуті недоліки апеляційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої апеляційної скарги, і таке звернення відбувається без зволікання. Апеляційний суд зауважив, що військова частина НОМЕР_1 , діючи як суб`єкт владних повноважень, має однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків поряд з іншими учасниками справи. Військова частина НОМЕР_1 є бюджетною установою, що фінансується з Державного бюджету України, а тому відсутність у суб`єкта владних повноважень фінансування, зокрема, в частині видатків передбачених на сплату судового збору, не повинно впливати на можливість неухильного виконання останнім покладених на нього нормами КАС України процесуальних обов`язків щодо оформлення апеляційної скарги. Обставини, пов`язані з фінансуванням установ чи організацій з державного бюджету, відсутністю в ньому коштів, призначених для сплати судового збору суб`єктами владних повноважень, не є об`єктивними та непереборними підставами, які перешкоджають оскаржити судове рішення в межах установленого законодавством строку апеляційного оскарження та реалізувати своє право щодо оскарження без порушення порядку здійснення такої процесуальної дії. Указавши, що особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів із метою забезпечення сплати судового збору, апеляційний суд зауважив, що невжиття суб`єктом владних повноважень заходів щодо виділення коштів для сплати судового збору чи перерозподілу наявних кошторисних призначень не може вважатися поважною причиною пропуску процесуального строку для звернення до суду. Належними доказами поважності підстав пропуску строку на апеляційне оскарження у зв`язку з відсутністю коштів для сплати судового збору на звернення до суду з апеляційною скаргою, є докази, які б підтверджували сукупність послідовних і регулярних дій контролюючого органу з моменту виникнення права на апеляційне оскарження, спрямованих на отримання достатнього для сплати судового збору фінансування з Державного бюджету України, які б свідчили, що відповідач дійсно бажає реалізувати своє право на апеляційне оскарження у справі в найкоротші строки. При цьому такі дії повинні вчинятися у взаємозв`язку інтервалів часу: з моменту виникнення права на апеляційне оскарження до дати звернення з апеляційною скаргою вперше; з моменту повернення вперше поданої апеляційної скарги до дати повторного звернення з апеляційною скаргою тощо. Отже, право відповідача на повторне звернення з апеляційною скаргою після її повернення не є абсолютним й, окрім його реалізації без зайвих зволікань, скаржник повинен довести, що повернення вперше поданої апеляційної скарги відбулося з причин, які об`єктивно не залежали від особи, яка оскаржує судове рішення. Вперше апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції скаржник подав 31 жовтня 2025 року, яку в зв`язку з неусуненням недоліків (неподанням до суду доказів сплати судового збору на виконання ухвали від 04 листопада 2025 року) ухвалою апеляційного суду від 18 листопада 2025 року повернуто особі, яка її подала. При цьому вдруге апеляційну скаргу відповідач подав через два місяці з моменту повернення попередньо поданої апеляційної скарги, а сплив такого проміжку часу об`єктивно не може свідчити про подання повторної апеляційної скарги без надмірних зволікань. Більше того, скаржник не подав до суду апеляційної інстанції доказів вчинення дій, спрямованих на отримання достатнього для сплати судового збору за подання апеляційної скарги безпосередньо у справі №420/21120/25 фінансування з Державного бюджету України у взаємозв`язку вказаних часових інтервалів. Посилаючись на висновки Верховного Суду, суд апеляційної інстанції зазначив, зокрема, про те, що довготривала процедура погодження та сплати судового збору не може бути визнана поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та, як наслідок, не є підставою для порушення принципу правової визначеності щодо остаточного рішення. Повторне звернення до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою відбулось зі спливом двох місяців із моменту повернення вперше поданої апеляційної скарги, що, своєю чергою, не відповідає розумності строку, а навпаки свідчить про надмірне зволікання скаржника щодо повторного подання апеляційної скарги. Апеляційний суд зауважив, що своєчасне звернення з первинною апеляційною скаргою не означає, що після її повернення повторне звернення до апеляційного суду можливе у будь-який довільний строк, без дотримання часових рамок, установлених процесуальним законом, оскільки в такому випадку порушуватиметься принцип юридичної визначеності. При цьому, заявляючи клопотання про поновлення процесуального строку, скаржник не навів обґрунтувань неможливості подання повторної апеляційної скарги протягом тривалого строку після її повернення, не надав доказів наявності об`єктивних причин, що перешкоджали цьому. Більше того, до заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження військовою частиною НОМЕР_1 не долучено доказів, які б свідчили, що скаржник вчиняв послідовні та регулярні дії, спрямовані на отримання достатнього для сплати судового збору фінансування з Державного бюджету України, з моменту повернення вперше поданої апеляційної скарги до дати повторного звернення з апеляційною скаргою. Відтак, оцінивши наведені скаржником підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені відповідачем причини пропуску строку апеляційного оскарження є неповажними, наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження не є такими, що не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення у справі процесуальних дій, а тому необхідно відмовити у відкритті апеляційного провадження.
35. Дотримання строків оскарження судового рішення є однією із гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, і, після закінчення таких строків, якщо ніхто не звернувся зі скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними. Без наявності строків на процесуальну дію або без їхнього дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.
36. Згідно із позицією Верховного Суду, неодноразово висловленою, строк на апеляційне оскарження судового рішення у разі повторного подання апеляційної скарги може бути поновлено у випадку дотримання одночасно таких умов: первинне звернення з апеляційною скаргою відбулося у межах передбаченого процесуальним законом строку на апеляційне оскарження; повторне подання апеляційної скарги відбулося у межах строку апеляційного оскарження, установленого процесуальним законом, або упродовж розумного строку після отримання копії відповідної ухвали суду про повернення попередньої скарги, без невиправданих затримок і зайвих зволікань; скаржником продемонстровано добросовісне ставлення до реалізації ним права на апеляційне оскарження та вжито усіх можливих і залежних від нього заходів з метою усунення недоліків апеляційної скарги, що стали підставою для повернення вперше поданої апеляційної скарги, й такі недоліки фактично усунуті станом на момент повторного звернення з апеляційною скаргою; доведено, що повернення попередньо поданої апеляційної скарги відбулося з причин, що не залежали від особи, яка оскаржує судове рішення, та які обумовлені наявністю об`єктивних і непереборних обставин, що унеможливили або значно утруднили можливість своєчасного звернення до суду апеляційної інстанції, й не могли бути усунуті скаржником; наявність таких обставин підтверджено належними і допустимими доказами.
37. Відповідно до висновків Європейського суду з прав людини, право на справедливий суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою. Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. 
38. Суд апеляційної інстанції правильно врахував тривалість пропущеного військовою частиною НОМЕР_1 строку на апеляційне оскарження рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року в справі №420/21120/25, взявши до уваги також ті обставини, які стали підставою для повернення попередньо поданої апеляційної скарги, та період часу, який сплинув із моменту, коли скаржник отримав копію ухвали про повернення попередньої апеляційної скарги до моменту повторного звернення з апеляційною скаргою.
39. Вчасна первинна подача апеляційної скарги не означає, що після її повернення повторне звернення до апеляційного суду можливе у будь-який довільний строк, без дотримання часових рамок, установлених процесуальним законом, оскільки в такому випадку порушуватиметься принцип юридичної визначеності. Апеляційну скаргу на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року військова частина НОМЕР_1 подала вдруге 18 лютого 2026 року, тобто майже через три місяці після отримання копії ухвали суду апеляційної інстанції від 18 листопада 2025 року про повернення попередньої апеляційної скарги (доставлена до електронного кабінету скаржника 19 листопада 2025 року (05:23 год)). Попередня апеляційна скарга на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року була повернута військовій частині НОМЕР_1 у зв`язку з неусуненням її недоліків, а саме несплатою відповідачем судового збору. При цьому у ситуації з пропуском строків державною установою поважними причинами пропуску строку не може виступати необхідність дотримання внутрішньої процедури виділення та погодження коштів на сплату судового збору чи тимчасова відсутність таких коштів. Фінансові труднощі у державній установі, включаючи ті, що виникли під час воєнного стану, не є безумовною та автоматичною підставою для поновлення такій установі пропущених процесуальних строків, тим більше, якщо, як у цьому випадку, тривалість пропущеного строку є значною. Відсутність або затримка бюджетного фінансування для сплати судового збору не надає суб`єкту владних повноважень права в будь-який час реалізовувати право на апеляційне оскарження судового рішення та не може слугувати належною підставою для поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. 
40. Приписи статті 44 КАС України передбачають обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки (частина друга), зокрема, виконувати процесуальні дії в установлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти 6, 7 частини п`ятої цієї статті).
41. Наведеними приписами КАС України чітко обумовлений характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їхню реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок і зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, установлених законом або судом, зокрема, щодо дотримання строку апеляційного оскарження, усунення недоліків апеляційної скарги.
42. Неналежна організація процесу із оскарження судового рішення з боку відповідальних осіб і невиконання відповідачем вимог процесуального закону або суду не належать до об`єктивних обставин особливого та непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його апеляційного оскарження.
43. Державні установи, маючи однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків разом з іншими учасниками справи, мають діяти вчасно та в належний спосіб дотримуватися своїх власних внутрішніх правил і процедур, установлених, у тому числі нормами процесуального закону, не можуть і не повинні отримувати вигоду від їхнього порушення, уникати або шляхом допущення зайвих затримок та невиправданих зволікань відтермінувати виконання процесуальних обов`язків.
44. Беручи до уваги наведене, Верховний Суд уважає, що П`ятий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 27 лютого 2026 року обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання військової частини НОМЕР_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року та у відкритті апеляційного провадження за її апеляційною скаргою на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року на підставі пункту 4 частини першої статті 299 КАС України, оскільки відповідач не навів достатніх обґрунтувань та не надав допустимих і переконливих доказів, які б доводили підстави для поновлення йому строку звернення до суду з повторною апеляційною скаргою.
45. Доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та не дають підстав уважати, що оскаржувана ухвала від 27 лютого 2026 року постановлена апеляційним судом з порушенням норм процесуального права, що призвело до необґрунтованої відмови у відкритті апеляційного провадження.
46. Варто також зауважити, що ухвали про повернення апеляційної скарги та про відмову у відкритті апеляційного провадження є різними процесуальними судовими рішеннями апеляційного суду. Як убачається зі змісту касаційної скарги, військова частина НОМЕР_1 не погоджується не тільки з ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2026 року про відмову у відкритті апеляційного провадження, а й з ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2025 року про повернення первинної апеляційної скарги. Водночас ця ухвала не є предметом касаційного оскарження і у межах розгляду касаційної скарги військової частини НОМЕР_1 на ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2026 року Верховний Суд не перевіряє правильність застосування П`ятим апеляційним адміністративним судом норм процесуального права при постановленні ухвали від 18 листопада 2025 року. 
47. Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
48. З огляду на зазначене та приписи статті 350 КАС України, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги військової частини НОМЕР_1 без задоволення, а оскаржуваної ухвали П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2026 року в справі №420/21120/25 - без змін.
VІ. Судові витрати
49. Ураховуючи результат касаційного розгляду, судові витрати не розподіляються.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
П О С Т А Н О В И В :
1. Касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення. 
2. Ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2026 року в справі №420/21120/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий: О. В. Кашпур 
Судді: А. В. Жук
М. І. Смокович