Справа № 159/1424/26
Провадження № 2/159/1479/26

КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)
20 травня 2026 року м. Ковель 

Ковельський міськрайонний суд Волинської області у складі:
головуючого судді Денисюк Т.В.
з участю секретаря судового засідання Пустової А.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

у с т а н о в и в:

У березні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (далі – ТОВ «ФК «Ейс») через систему «Електронний суд» звернулося з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 620452019 від 14.07.2021 в сумі 22533,37 гривень.
В обґрунтування позову зазначено, що 14.07.2021 відповідач ОСОБА_1 уклав із Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі – ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») у формі електронного документа з використання електронного підпису Договір кредитної лінії № 620452019 і отримав шляхом безготівкового переказу кошти в сумі 3000 гривень, на строк 30 днів з терміном повернення кредиту 13.08.2021, зі сплатою процентів від 1,66% до 2,3% в день. 
В подальшому відповідач збільшив суму кредиту до 8100 грн шляхом отримання 12.08.2021 ще двох траншів в розмірах 2100 грн та 3000 грн.
Скориставшись кредитом, відповідач вніс п`ять платежів на повернення заборгованості, які ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зараховувало на часткове погашення відсотків та тіла кредиту.
На підставі договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 та додаткових угод до нього ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги ТОВ «Талін Плюс», включивши відповідача в реєстр боржників. 
Фактор додатково нарахував відповідачу проценти за користування кредитом в межах строку кредитування за 58 днів з 12.10.2021 до 09.12.2021.
У свою чергу на підставі договору №30/1023-01 від 30.10.2023 ТОВ «Талін Плюс» відступило право вимоги ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», включивши відповідача в реєстр боржників.
11.07.2025 на підставі договору факторингу №11/07/25-Е ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило право вимоги ТОВ «ФК «ЕЙС».
ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач додаткових нарахувань не проводив. 
На час пред`явлення позову ОСОБА_1 кредит не повернув.
У зв`язку із неналежним виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивач просить стягнути заборгованість в розмірі 22533,37 грн, з них: 7760,87 грн тіло кредиту, 14772,50 грн проценти, а також 2662,40 грн судового збору і 7000 грн витрат на правничу допомогу. 
13.03.2026 суд відкрив провадження, визначив розгляд проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, витребував докази.
Ухвалою від 16.04.2026 суд змінив визначений порядок розгляду справи, подальший розгляд справи визначив здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначив судове засідання, повторно витребував докази, які надійшли до суду 22.04.2026.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, клопотав про розгляд справи у його відсутності, не заперечив проти ухвалення заочного рішення.
Належним чином повідомлений (рекомендоване повідомлення № R067152323040 з відміткою про вручення особисто 29.04.2026) відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, правом на подання відзиву не скористався.
Також, ухвала про розгляд справи з викликом сторін скерована відповідачу на його електронну пошту, що відображено у системі документообігу суду, отримана 17.03.2026.
Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося у зв`язку з неявкою всіх учасників справи (частина друга статті 247 ЦПК).
Керуючись положеннями статті 280 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина п`ята статті 268 ЦПК України) – 20.05.2026.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
14.07.2021 відповідач ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи на вебсайті www.moneyveo.ua створив Особистий кабінет позичальника, подав заявку на отримання коштів в кредит, вказав свої персональні дані, номер банківської карти для перерахування коштів (а.с.23). Після чого у системі BankID Національного банку пройшов ідентифікацію, ознайомився із паспортом споживчого кредиту продукту «Смарт» (а.с.18-19) і використовуючи персональний одноразовий ідентифікатор MNV359RC уклав з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» електронний договір №620452019 (а.с.19 зворот-22).
Пунктом 1.1. договору передбачено, що товариство зобов`язується надати позичальникові кредит на суму 12000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».
Кредитодавець надає перший транш за договором в сумі 3000 грн одразу після укладення Договору (п.1.2).
Пунктом 1.4 передбачене право позичальника в будь-який час, протягом дисконтного періоду дії договору, збільшити суму кредиту (отримати черговий транш) в межах кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту. Повернення кредиту в повному обсязі позбавляє права позичальника отримати нові транші, а договір вважається припиненим шляхом його повного виконання.
Відповідно до п.1.7 вказаного договору, кредитна лінія надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником (дисконтний період). У випадку надання першого траншу не в день укладення договору, строк дії кредитної лінії автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення договору по відношенню до дати надання першого траншу.
Згідно із п.1.8 - сторони погодили, що встановлений в п.1.7 договору строк дисконтного періоду та відповідно, строк надання кредитної лінії може бути продовжено позичальником, шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду, на умовах описаних в цьому пункті, не обмежена.
Пунктами 1.9, 1.9.1, 1.9.2 договору передбачено, що за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом, які нараховуються в наступному порядку: виключно на період строку визначеного в п.1.7 договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 605,90 процентів річних, що становить 1,66 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним. За умови продовження строку дисконтного періоду на умовах п.1.8 договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п.1.7 договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 604,99 процентів річних, що становить 1,66 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним.
Відповідно до п.1.9.3 якщо позичальник користуватиметься кредитом після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п.1.8 Договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 620,50 процентів річних, що становить 1,70 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за дисконтною та індивідуальною процентними ставками за весь строк користування кредитом протягом дисконтного періоду.
За п.1.10 договору позичальник зобов`язаний не пізніше останнього дня дисконтного періоду (в термін платежу) з врахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду на умовах п.1.3 цього договору, оплатити фактично нараховані на термін платежу проценти за користування кредитом протягом дисконтного періоду.
Основна сума кредиту має бути повернена не пізніше дати закінчення дисконтного періоду, а у разі якщо позичальник продовжує користуватися грошовими коштами після закінчення дисконтного періоду з врахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду, та у разі продовження строку дії договору на умовах п.1.12 договору, основна сума кредиту має бути повернена не пізніше дати визначеної за правила п.1.12.1 договору, але в будь-якому разі не пізніше граничного строку дії договору (закінчення строку його чи дати його дострокового розірвання). Також позичальник має право достроково повернути основну суму кредиту повністю або частково та сплатити всі фактично нараховані проценти в будь-який час (п.1.11 договору).
Відповідно до п.1.12 кредитного договору сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення дисконтного періоду є відкладальною обставиною, в розумінні ст.212 ЦК України, яка має наслідком продовження строку користування кредитом (продовження загального строку дії договору) на наступних умовах:
- за п.1.12.1 - зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду;
- за п.1.12.2 - з наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 839,50 процентів річних, що становить 2,30 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним.
Проценти, в розмірі визначеному пунктами 1.9 та 1.12.2 договору, нараховуються за кожен день користування кредитом починаючи з першого дня надання траншу за договором та до дня фактичного повернення суми кредиту позичальником (п.1.13 договору).
Згідно із п.4.3 договору сторони погодились, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього договору (після 90 дня від дати закінчення дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України.
Відповідно до п.4.4 договору, сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис.
З урахуваннями викладеного, сторонами узгоджений розмір кредиту, грошова одиниця, в якій наданий кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого електронного договору шляхом його підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
14.07.2021 на підставі платіжного доручення ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало відповідачу на картковий рахунок № НОМЕР_1 кошти в розмірі 3000 грн (а.с.25).
Належність карткового рахунку № НОМЕР_1 відповідачу підтверджено інформацією АТ КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-260401/70902-БТ від 08.04.2026, наданою на виконання ухвали суду про витребування доказів.
12.08.2021 за ініціативою відповідача ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало на картковий рахунок відповідача другий транш в загальному розмірі 5100 грн (2100 грн та 3000 грн), що підтверджується довідкою щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі з метою продовження дисконтного періоду (а.с.24 зворот), платіжними дорученнями ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» від 12.08.2021 (а.с.25 зворот, 26), а також випискою з карткового рахунку.
Згідно з розрахунком заборгованості, сформованим ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с.61 зворот-62) на суму кредиту 3000 грн упродовж обумовленого строку кредитування 30 днів (дисконтний період з 14.07.2021 по 12.08.2021) проценти нараховані за ставкою 1,66% в день (49,80 грн).
12.08.2021 позивач за ініціативою відповідача перерахував другий транш в загальному розмірі 5100 грн, після чого тіло кредиту збільшилося до 8100 грн.
В цей же день відповідач вніс платіж на суму 1579,00 грн, з них 1578,66 грн первісний кредитор зарахував на відсотки, а решту 0,34 грн — на тіло кредиту, після чого тіло кредиту зменшилося до 8099,66 грн (8100-0,34).
У зв`язку з отриманням другого траншу кредиту ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на суму кредиту 8099,66 грн упродовж наступних 30 днів (автоматично продовжений строк дисконтного періоду з 13.08.2021 до 11.09.2021) нараховувало проценти за ставкою 1,66% в день (134,45 грн). 
Дисконтний період закінчився 11.09.2021, дій щодо його продовження, які визначені в п.1.8 договору, відповідач не вчиняв. 
Починаючи з 12.09.2021 кредитор почав нараховувати відсотки на тіло кредиту 8099,66 грн за ставкою 2,3% в день.
15.09.2021 відповідач вніс платіж на суму 5115 грн, з них первісний кредитор 4776,21 грн зарахував на відсотки, а решту 338,79 грн — на тіло кредиту, після чого сума основного боргу зменшилася до 7760,87 грн (8099,66-338,79).
З 16.09.2021 до 12.10.2021 кредитодавець нарахував відсотки на тіло кредиту 7760,87 грн за ставкою 2,3 % в день (178,50 грн). 
Внесені відповідачем платежі: 23.09.2021 на суму 315 грн, 01.10.2021 на суму 80 грн та 09.10.2021 на суму 5 грн, первісний кредитор зарахував на погашення відсотків.
Загальний розмір облікованої заборгованості перед первісним кредитором склав 12180,37 грн, з яких 7760,87 грн тіло кредиту, 4419,50 грн проценти.
Між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» вчинений договір факторингу від 28.11.2018 № 28/1118-01 (а.с.27-32). У подальшому ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» до договору факторингу від 28.11.2018 № 28/1118-01 уклали додаткові угоди:
- 28.11.2019 №19, якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020 (а.с.32 зворот);
- 31.12.2020 №26, якою договір факторингу від 28.11.2018 № 28/1118-01 у новій редакції, строк дії договору продовжений до 31.12.2021 (а.с.33-37);
- 31.12.2021 №27, якою продовжений строк дії договору до 31.12.2022 (а.с.38);
- 31.12.2022 №31, якою продовжений строк дії договору до 31.12.2023 (а.с.38 зворот);
- 31.12.2023 №32, якою продовжений строк дії договору до 31.12.2024 (а.с.39).
Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги від 12.10.2021 №155 до договору факторингу від 28.11.2018 № 28/1118-01 (а.с.40-41) ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до ОСОБА_1 на суму 12180,37 грн.
ТОВ «Таліон Плюс» після придбання права вимоги в межах строку кредитування за період з 13.10.2021 до 09.12.2021 (58 днів) нарахувало відповідачу проценти за користування кредитом за ставкою 2,3% в день від тіла кредиту 7760,87 грн )(а.с.63). 
Згідно із розрахунком загальний розмір заборгованості становить 22533,37 грн, з яких 7760,87 грн тіло кредиту, 14772,50 грн проценти.
30.10.2023 ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» уклали договір факторингу №30/1023-01 (а.с.43-47). Згідно із витягом з реєстру прав вимоги від 20.12.2023 № 2 ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» набуло право вимоги до ОСОБА_1 на суму 22533,37 грн (а.с.48-49).
Також 11.07.2025 ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» уклали договір факторингу №11/07/25-Е (а.с.51). Перехід права вимоги до відповідача ОСОБА_1 зафіксований у витязі з Реєстру боржників під номером 41915. 
ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та позивач ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» додаткових нарахувань не проводили.
Згідно з випискою з особового рахунку заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 620452019 від 14.07.2021 на 26.12.2025 складає 22533,37 грн, з них 7760,87 грн — тіло кредиту, 14772,50 грн — заборгованість за відсотками (а.с. 64).
Висновки суду та мотиви прийнятого рішення.
Позов підлягає до задоволення повністю з таких мотивів.
Згідно зі ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. 
Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України та статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України).
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони (ст.207 ЦК України).
В силу статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. 
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Особливості укладення кредитного договору в електронній формі визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі – Закону).
Відповідно до статті 3 Закону електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. 
Відповідно до ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
У разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
У постанові від 07.04.2021 у справі №623/2936/19 Верховний Суд сформував висновок про правомірність використання при укладенні електронного договору електронного підпису у виді одноразового ідентифікатора.
Суд встановив, що договір кредитної лінії, про який йдеться у справі, за формою відповідає вимогам законодавства, підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором, який є аналогом власноручного підпису. 
ОСОБА_1 при укладенні договору пройшов ідентифікацію за паспортними даними, ідентифікаційним кодом, номером мобільного телефону, погодився на запропоновані умови кредитування і скористався кредитом, який був перерахований на імітовану на його ім`я платіжну картку, вносив платежі з метою продовження строку кредитування та на погашення кредитної заборгованості.
Предметом даного позову є стягнення фактором заборгованості за кредитним договором.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У відповідності до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Згідно з статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Заміна осіб у зобов`язанні пов`язана з тим, що попередні учасники зобов`язань вибувають з цих відносин, а їх права та обов`язки переходять до суб`єктів, які їх замінюють.
Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
При цьому, суд зазначає, що чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу.
Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги фінансова компанія, як заінтересована сторона, повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Згідно з п.2.1.1.5 кредитного договору Кредитодавець має право укласти договір відступлення права вимоги або договір факторингу з будь-якою третьою особою, відповідно до чого, кредитодавець в будь-який час, в тому числі після закінчення дисконтного періоду, має право відступити право вимоги до позичальника будь-якій третій особі.
Позивач підтвердив право вимоги повернення кредитної заборгованості за договором кредитної лінії № 620452019 від 14.07.2021, долучивши такі докази:
- договір факторингу від 28.11.2018 № 28/1118-01, додаткові угоди до нього, акт звірки, протокол узгодження, реєстр прав вимоги до якого за порядковим номером 2309 включений ОСОБА_1 із сумою заборгованості 12180,37 грн;
- договір факторингу №30/1023-01 від 30.10.2023, платіжна інструкція, реєстр прав вимоги до якого за порядковим номером 10026 включений ОСОБА_1 із сумою заборгованості 22533,37 грн;
- договір факторингу №11/07/25-Е від 11.07.2025, платіжні інструкції, витяг з реєстру боржників до якого за порядковим номером 41915 включений ОСОБА_1 із сумою заборгованості 22533,37 грн.
Відповідач не надав суду доказів сплати заборгованості тому, враховуючи доведеність позивачем переходу до нього права вимоги, позовні вимоги є підставними.
При вирішенні питання розміру заборгованості суд враховує таке.
Відповідно до наданих розрахунків за ОСОБА_1 рахується заборгованість за договором кредитної лінії в загальному розмірі 22533,37 гривень (7760,87 грн тіло, 14772,50 грн відсотки). 
Позивач довів суду використання та неповернення відповідачем кредитних коштів в розмірі 7760,87 гривень, при цьому розмір тіла кредиту визначений з урахуванням внесених відповідачем 12.08.2021 та 15.09.2021 платежів, а тому позовні вимоги в цій частині є підставними. 
Окрім тіла кредиту позивачем до стягнення заявлені проценти в розмірі 14772,50 грн. 
В силу частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (частина перша – четверта статті 1056-1 ЦК України).
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України). 
При вирішенні вимог щодо стягнення процентів має значення строк виконання відповідного зобов`язання і природа нарахованих процентів.
У постановах від 05.03.2023 у справі № 910/4518/16, від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів за користування коштами може бути застосований лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею). Після спливу такого строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право позикодавця нараховувати проценти за позикою припиняється. Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання) забезпечує частина друга статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»).
Відповідно до вимог частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.
Позивач довів суду правомірність нарахування процентів в межах погодженого строку кредитування п.1.7, п.1.8, п.1.12.1 (30 днів дисконтного періоду (перший транш) + 30 днів дисконтного періоду (другий транш) + 90 днів) в сумі 14772,50 грн, арифметично розрахунки проведені правильно з урахуванням внесених відповідачем платежів.
Відповідач контррозрахунок чи доказів сплати заборгованості не надав, тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту і процентами підлягають до задоволення в повному об`ємі. 
Щодо судових витрат.
Згідно із частиною першою статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений судовий збір в розмірі 2662,40 грн.
До судових витрат також відносяться витрати на правничу допомогу (ст.133 ЦПК України).
Позивачем заявлено до стягнення 7000 грн витрат на правничу допомогу. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надані суду: договір про надання правничої допомоги № 20/08/25-1 від 20.08.2025 з адвокатським об`єднанням «Соломко і Партнери» з додатковою угодою до нього від 01.09.2025, акт прийому-передачі наданих послуг з погодженим переліком послуг та їх вартості.. 
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до статті 137 ЦПК України зазначені витрати на професійну правничу допомогу несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами (ст.133, ст. 141 ЦПК України)
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 у справі № 227/2301/21 містяться правові висновки, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку з розглядом конкретної справи.
Обсяг і розмір витрат на правничу допомогу входить в предмет доказування.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги – домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Однак для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18)
Відповідно до частини третьої ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
-чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
- чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
- поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
- дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Крім того, відповідно до статті 137 ЦПК України суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони за критерієм співмірності із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У постанові Верховного Суду від 08.09.2021 у справі №206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі визначених у ст.137, 141 ЦПК України критеріїв.
Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10.01.2020, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18.02.2010, №37246/04).
Позивачем включені до відшкодування послуги з вивчення матеріалів справи, які на переконання суду відносяться до робіт по складанню позовної заяви. Крім того, незначний обсяг матеріалів справи, стала судова практика у спірних правовідносинах і використання стандартних форм позову не вимагали значних затрат часу для подання позову. 
Тому враховуючи характер спірних правовідносин, малозначність справи, розмір заявленої кредитної заборгованості, обсяг правничої допомоги, яка реально та фактично була необхідною для захисту інтересів позивача, суд вважає необхідним стягнути з відповідача 3000 гривень витрат на правничу допомогу, що відповідає принципам розумності та справедливості.
Керуючись статтями 12, 13, 19, 76-81, 133, 137, 141, 247, 265, 268, 274, 280 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 3, 6, 207, 256, 257, 267, 263, 512-514, 516, 530, 536, 626-628, 638, 639, 1048, 1049, 1054, 1055, 1056-1, 1077 Цивільного кодексу України, Законом України «Про споживче кредитування», суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» заборгованість за договором кредитної лінії № 620452019 від 14.07.2021 в розмірі 22533 (двадцять дві тисячі п`ятсот тридцять три) гривні 37 копійок, з них: 7760,87 гривень тіло кредиту, 14772,50 гривень проценти. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 копійок сплаченого судового збору та 3000 (три тисячі) гривень витрат на правничу допомогу.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складання.
Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення рішення може бути оскаржене відповідачем до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення суду може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», адреса: м. Київ, вул.Поправки Юрія, 6, кабінет 13; код ЄДРПОУ 42986956.
Відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .
Повне судове рішення складене 20.05.2026.

Головуючий	Т. В. ДЕНИСЮК