Справа № 133/612/25
Провадження № 22-ц/801/1492/2026
Категорія: 61
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуменюк О. О.
Доповідач:Копаничук С. Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 року	Справа № 133/612/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Копаничук С.Г. (суддя - доповідач),
суддів: Рибчинського В.П., Голоти Л.О.
за участю секретаря судового засідання: Ходакової М. Г.
позивач: ОСОБА_1 
відповідач: Самгородська сільська рада Хмільницького району Вінницької області
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 01.04.2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Самгородоцької сільської ради Хмільницького району Вінницької області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом,-
Встановив
21.02.2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Самгородської сільської ради Хмільницького району про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом. Вказала, що на підставі розпорядження Козятинської районної державної адміністрації №396 від 11.10.1996 року ОСОБА_2 набула право на земельну частку (пай) розміром 3,13 в умовних кадастрових гектарах. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, але за життя склала заповіт, яким усе своє майно, де б воно не було із чого не складалося, та все що буде належати їй на день смерті, заповіла ОСОБА_1 . Позивач вказує, що до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не зверталась, однак на підставі ст. 549 ЦК УРСР (1963 року), визнається такою, що спадщину прийняла, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном протягом шести місяців від дня відкриття спадщини. Інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом немає. До складу спадкового майна входить право на вищезазначену земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності КСПП «Дружба» с. Миколаївка Хмільницького (Козятинського) району Вінницької області. На даний час ОСОБА_1 вирішила належним чином оформити спадщину, однак нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки оригінал правовстановлюючого документа на спадкове майно відсутній. Вирішення питання про успадкування нею земельної частки (паю) можливе лише в судовому порядку, у звязку із чим просила визнати за ОСОБА_1 , в порядку спадкування за заповітом право на земельну частку (пай) розміром 3,13 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває у колективній власності КСПП «Дружба» с. Миколаївка Хмільницького (Козятинського) району Вінницької області, право на яку мала ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Козятинського міськрайонного суду від 01.04.2026 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Самгородської сільської ради Хмільницького району Вінницької області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначене рішення скасувати через порушення судом норм процесуального права ,невірну оцінку доказів ,а у справі ухвалити нове рішення , яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовільнити. Вказала, що суд не дослідив належним чином докази про фактичне прийняття спадщини ОСОБА_1 , оскільки проігнорував показання свідка - ОСОБА_3 та довідку Самгородської сільської ради №226 від 18.10.2024 року ,що підтверджували дані факти лише з тих мотивів, що староста, який її підписав, не працював у 2002 році в органах місцевого самоврядування, проте посадова особа, видаючи довідку підтверджує не власні спогади, а офіційні відомості з архівних документів. Окрім того, суд безпідставно поклав в основу рішення припущення про можливих родичів ОСОБА_2 , посилаючись на осіб, які згадуються в інших заповітах, проте ніяких заповітів суд не оглядав і жодна особа не заявляла свої права на спадщину, окрім ОСОБА_1 . При цьому чинність заповіту від 28.01.1997 року ніким не заперечувалася, а тому саме ОСОБА_1 є спадкоємцем після ОСОБА_2 . Також суд не врахував, що право на спадщину підтверджується довідками Самгородської сільської ради №227 та №228 від 18.10.2024 року, а також розпорядженням Козятинської районної державної адміністрації №396 від 11.10.1996 року, згідно з яким за ОСОБА_2 рахувався пай № НОМЕР_1 , площею 3,13 га. Суд проігнорував заяву представника відповідача ОСОБА_3 , в якій він визнав позовні вимоги ОСОБА_1 , та вказав що таке и визнання не доведено достатніми та переконливими доказами.
В листі №551 від 19.05.2026 року Самгородська сільська рада підтримує подану апеляційну скаргу та просить задовольнити вимоги скаржника.
Колегія суддів перевіривши матеріали справи та рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав. 
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин ,на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2  , що підтверджується копією свідоцтва про смерть ,серії НОМЕР_2 , виданого 03.06.2002 Миколаївською сільською радою Козятинського району Вінницької області.(а.с.6)
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою станом на 03.06.2002 на реєстраційному обліку інші особи не перебували, що підтверджується довідкою Самгородоцької сільської ради №227 від 18.10.2024. (а.с.12)
Згідно копії довідки Самгородської сільської ради №227 від 18.10.2024 за ОСОБА_2 дійсно рахується земельна ділянка (пай) розміром 3,13 га умовних кадастрових гектарів згідно сертифікату. Земельна ділянка №179 розташована на території Миколаївського старостинського округу Самгородської сільської ради Хмільницького району Вінницької області.(а.с.7)
З довідки департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради №29827 від 14.07.2020 року про місце проживання особи вбачається, що місцем проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 17.06.1991 року по даний час є квартира АДРЕСА_2 .(а.с.33 зворот)
З копії довідки Самгородської сільської ради №226 від 18.10.2024 вбачається , що позивач вступила у спадщину після ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та розпорядилася майном померлої в 6-ти місячний строк. Вказана довідка підписана від імені старости с. Миколаївка ОСОБА_3 . Він же під час допиту як свідка у судовому засіданні повідомив суд про те, що станом на 03.06.2002, тобто, на день смерті спадкодавця, він працював у школі с. Флоріанівка та не працював в органі місцевого самоврядування.(а.с.11)
За життя ОСОБА_2 залишила заповіт, посвідчений 28.01.1997 секретарем виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Козятинського району Вінницької області і зареєстрований в реєстрі за №20, згідно якого вона заповіла  ОСОБА_1 усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, а також все те, що буде належати їй на момент смерті і на що вона матиме право за законом, що підтверджується копією дублікату заповіту. (а.с.7)
13.12.2024 державним нотаріусом Козятинської державної нотаріальної контори винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №886/02-31 від 13.12.2024 року, якою ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з відсутністю в спадкоємця правовстановлюючого документу, що посвідчує право на земельну частку (пай), яким є сертифікат.(а.с.8)
З відповіді Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №33 від 18.12.2024 щодо надання інформації по видачі сертифікату на земельну частку (пай) ОСОБА_2 ,то згідно з Книгою реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), які видавалися Козятинською районною державною адміністрацією Вінницької області по КСП (кооперативу, товариству) Миколаївської сільської ради та Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), які видавалися Козятинською районною державною адміністрацією Вінницької області по КСП (кооперативу, товариству) Миколаївської сільської ради відомості щодо видачі сертифікату на земельну частку (пай) на ім`я ОСОБА_2 в місцевому фонді документації із землеустрою відділу №4 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (далі - Відділ №7) відсутні. Згідно з наявними в архіві відділу №7 матеріалами, який формує Державний фонд документації із землеустрою та оцінки земель, відомості про наявність та видачу запитуваного державного акта на право власності на земельну ділянку в місцевому фонді документації із землеустрою відсутні.(а.с.10)
Згідно п.3 розпорядження Козятинської районної державної адміністрації №214 відт 11.06.2024 року «Про затвердження технічної документації по передачі земельних ділянок (паїв) та видачу державних актів на право власності на земельну ділянку» та додатку №2 до нього,  ОСОБА_2 зазначена у списку померлих громадян, яким не видаються державні акти на право власності на земельну ділянку номер 179, площа якого 3,1417 га.(а.с.17-18)
З копії спадкової справи №190/2024 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 вбачається, що до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом  після смерті ОСОБА_2 ОСОБА_1 звернулася 05.11.2024, тобто ,з пропуском передбаченого законом 6 місячного строку .При цьому у заяві вказала, що спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадковому майні згідно ст.535 ЦК України у померлої немає.
Також з копії інформаційної довідки ,що є в матеріалах спадкової справи ,зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), вбачається, що заповідачем ОСОБА_2 було посвідчено заповіт від 28.01.1997, номер у спадковому реєстрі 39485269, номер у реєстрі нотаріальних дій 20, стан: чинний, місце посвідчення: секретар виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Козятинського району Штольц О.В.; дата і час реєстрації 17.04.2006 року 
Також копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №79017606 від 05.11.2024 підтверджено реєстрацію спадкової справи після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкодавця ОСОБА_2 , номер у спадковому реєстрі 73237675, номер у нотаріуса 190/2024, дата заведення 05.11.2024, реєстратор Козятинська державна нотаріальна контора. Як вбачається із копії інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №79017553 від 05.11.2024 за вказаними параметрами запиту у Спадковому реєстрі інформація відсутня.(а.с.30-31)
На виконання ухвали Козятинського міськрайонного суду від 03.02.2026 старостою Миколаївського старостинського округу Самгородоцької сільської ради надано перші примірники нотаріально-засвідчених заповітів за період з 09.01.1997 по 17.11.1997 та журнал реєстрації нотаріальних дій Миколаївської сільської ради Козятинського району Вінницької області за період з 09.01.1997 по 21.12.2000.
Оглядом обсягу заповітів, посвідчених Миколаївською сільською радою Козятинського району Вінницької області за період з 09.01.1997 по 17.11.1997, було встановлено наявність оригіналу заповіту, посвідченого секретарем виконкому Миколаївської сільської ради Штольц О.В., зі змісту якого вбачається, що 28.01.1997 ОСОБА_2 зробила заповітне розпорядження, яким усе своє майно, що належало їй на день смерті по закону, заповіла  ОСОБА_1 .. 
Оглядом журналу реєстрації нотаріальних дій Миколаївської сільської ради Козятинського району Вінницької області за період з 09.01.1997 по 21.12.2000, судом було встановлено реєстрацію заповіту ОСОБА_2 28.01.1997 за реєстровим №20. 
Разом з тим, судом також встановлено, що у книзі перших примірників заповітів по Миколаївській сільській раді Козятинського району Вінницької області наявні наступні оригінали заповітів: 
- заповіт від 28.01.1997, згідно якого спадкодавець ОСОБА_4 заповіла своє майно своїй дочці ОСОБА_2 (прізвище, імя та по батькові повністю співпадає з відомостями спадкодавця у вказаній цивільній справі);
- заповіт від 09.02.1997, згідно якого спадкодавцем вказано теж ОСОБА_4 , яка заповіла своє майно дочці ОСОБА_5 та внуку ОСОБА_6 .
Таким чином, станом на 28.01.1997 та 09.02.1997 у спадкодавця у цій справі - ОСОБА_2 була мати - ОСОБА_4 ,у якої була ще одна дочка - ОСОБА_5 та онук ОСОБА_6 . 
У судовому засіданні свідок ОСОБА_3 суду пояснив, що є старостою Миколаївського старостинського округу з 2019 року,проживає в с. Миколаївка. У 2018-2019 р.р. працював секретарем Миколаївської сільської ради. Станом на 03.06.2002 працював вчителем або заступником директора Флоріанівської сільської ради. Зазначає, що позивач постійно проживала з померлою до її смерті, обробляла земельну ділянку та господарювала. Крім того, отримувала зерно за пай від КСП до 2019 року, однак зі зміною власників, оплата припинилася. Йому про це відомо від працівника КСП. Про родичів померлої йому нічого не відомо.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив із того, що ОСОБА_1 не надала суду належних, допустимих та достатніх доказів того, що протягом шести місяців з дня смерті ОСОБА_2 вона фактично вступила в управління або володіння спадковим майном. При цьом суд критично оцінив довідку Самгородської сільської ради №226 від 18.10.2024 про прийняття спадщини ОСОБА_1 , оскільки вона була підписана особою, яка на момент смерті спадкодавця не працювала в органі місцевого самоврядування та не могла достовірно підтвердити наведені у довідці обставини і зміст цієї довідки не підтверджувався іншими доказами у справі . Суд виходив із того, що факт прийняття спадщини що ОСОБА_1 достовірними докзами не підтверджено , її місце проживання не була зареєстровано разом зі спадкодавцем на день її смерті, а допитаний у судовому засіданні свідок  ОСОБА_3  факт її постійного проживання зі спадкодавцем у відповідний період не підтвердив. Заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк позивач до нотаріальної контори не подавала. Окрім цього, суд виходив із того, що у матеріалах справи ,оглянутих примірників заповітів вбачаються відомості про можливих родичів спадкодавця ОСОБА_2 , що спростовувало твердження ОСОБА_1 про відсутність інших спадкоємців . Водночас, жодних доказів щодо кола можливих спадкоємців, їх місця проживання чи ступеня споріднення ,позивачем надано не було, що позбавило суд можливості належним чином з`ясувати питання про порушення прав та інтересів інших можливих спадкоємців. З огляду на принцип змагальності сторін та обов`язок ОСОБА_1 довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, суд виходив із того, що позовні вимоги нею не підтверджені належними ,достовірними і достатніми доказами, у зв`язку з чим відмовив у їх задоволенні.
Колегія суддів вважає ,що суд вірно встановив обставини справи, які перевірив наданими доказами, оціненими в порядку ст.89 ЦПК України, правильно визначив спірні правовідносини та застосував до них норми права та практику Верховного Суду ,внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.02.2019 у справі №145/797/15-ц дійшла висновку , що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.
Оскільки ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщина відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року, правовідносини з приводу спадкування її майна регулюються нормами ЦК УРСР.
Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР (чинного на час виникнення спірних правовідносин) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.
Статтею 548 ЦК УРСР визначалося, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.
Згідно зі ст.ст.549, 554 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 та 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках.
Відповідно до роз`яснень п.п.2,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за 
наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року 
тощо.
При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акту про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин ЗК України 1990 року , Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95"Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР ( 1540-06 ). У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень ЗУ України від 25 жовтня 2001 року ( 2768-14 ) сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. 
Верховний Суд у свої постановах від 25.03.2020 року у справі №305/235/17 та від 03.03.2021 року у справі №747/467/18 дійшов наступних висновків, що під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. 
Крім того, як роз`яснено у п.9 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту прийняття спадщини відповідно до ст. 549 ЦК УРСР.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Процесуальний закон містить вимоги щодо доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК).
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування(Ч. 2 ст. 78 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.
Враховуючи викладене, позивач повинна була довести суду факти постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і прийняття спадщини або шляхом вступу в управління або володіння спадковим майном або шляхом подачі заяви до нотаріуса про прийняття спадщини .На той час факт постійного проживання зі спадкодавцем підтверджувався наявністю прописки із ним за однією адресою  , а факти прийняття спадщини - доказами вступу в управління або володіння спадковим майном протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини або доказами звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини на протязі 6 місяців з дня її відкриття. 
Крім того, для визнання за позивачкою права в порядку спадкування на земельну частку (пай) спадкодавця, вона мала довести суду факти наявності у спадкодавця права на таку частку (пай) саме на час відкриття спадщини ( смерті),тобто, що вона за життя мала право на земельну частку (пай) як працівник вказаного КСП на час розпаювання або його пенсіонер , але не одержала сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не була включена до списку, доданого до державного акту про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства.
Однак, позивач таких доказів суду не надала ,а тому колегія суддів вважає, що висновки суду про те, що позивач належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами не підтвердила факти і обставини, на які вона посилалась ,як на підставу своїх вимог ,є обгрунтованими .
Доводи апеляційної скарги про не дослідження належним чином судом доказів щодо фактичного прийняття спадщини ОСОБА_1 - показань свідка- ОСОБА_3 та довідки Самгородської сільської ради №226 від 18.10.2024 року згідно яких ОСОБА_1 вступила у спадщину та розпорядилася майном померлої ОСОБА_2 у шестимісячний строк, не заслуговують на увагу ,оскільки вони не підтверджуються і суперечать іншим доказам ,що є в матеріалах справи і вимогам закону . 
Довідка Миколаївського старостинського округу  Самгородоцької сільської ради №226 від 18.10.2024 року за підписом старости ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_1 фактично вступила у спадщину після ОСОБА_2 ,яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і розпорядилась майном померлої в 6 місячний строк, не є довідкою органу місцевого самоврядування – Самгородоцької сільської ради і не може достовірно підтверджувати дані факти.
Відповідно до ст. 4, 34 ЗУ «Про нотаріат», право встановлювати факт прийняття спадщини, перевіряти коло спадкоємців та заводити спадкові справи належить виключно нотаріусу або суду у разі спору. 
З врахуванням викладеного а також того , що місце постійного проживання позивачки з 17.06.1991 зареєстровано у м. Вінниці, прийняття нею спадщини шляхом фактичного вступу в управління чи володіння спадковим майном ,як і факт проживання її разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини ,встановлюється судом .
Вказана ж довідка не є безумовним доказом прийняття позивачкою спадщини і суд першої інстанції обґрунтовано поставився до неї критично. Вона не містить конкретних даних про те, яким чином ОСОБА_1 протягом 6 місяців фактично вступила у спадщину і яким майном померлої протягом 6 місяців вона розпорядилась, не містить посилань на конкретні архівні документи чи первинні джерела, на підставі яких зроблено висновок про вступ позивача у володіння спадковим майном у шестимісячний строк після смерті ОСОБА_2 . Крім того, наведене у довідці формулювання «розпорядилась майном» є юридично абсурдним. Станом на 2002 рік за діючими нормами ст. 549 ЦК УРСР прийняття спадщини відбувалося двома шляхами: подача заяви нотаріусу або фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном . Проте розпоряджатися (продавати, дарувати, змінювати власника)нерухомим майном особа могла виключно після отримання свідоцтва про право на спадщину та його реєстрації в БТІ. Без цього жодне розпорядження майном протягом 6-місячного строку юридично неможливе.
Особа, яка підписала довідку – староста ОСОБА_3 у судовому засіданні підтвердив, що на момент відкриття спадщини у 2002 році не працював в органах місцевого самоврядування, а відтак, не міг безпосередньо володіти офіційною інформацією щодо обставин прийняття спадщини саме у той період. На червень 2002 року ОСОБА_3 не виконував жодних владних, облікових чи реєстраційних функцій у сільській раді, не вів погосподарські книги й не здійснював функцій із нагляду за місцем проживання жителів громади села. Відтак ,покази свідка ОСОБА_3 також не можуть вказувати на прийняття позивачем спадщини, оскільки значна частина повідомлених ним відомостей ґрунтується не на безпосередньому сприйнятті обставин, а на інформації, отриманій від інших осіб. Зокрема, він вказав , що про отримання ОСОБА_1 зерна за пай йому стало відомо від працівника КСП, тобто такі покази мають похідний характер та не є самостійним належним доказом. Відтак ,суд вірно розцінив критично його теперішні свідчення, оскільки це його суб`єктивна думка. 
Окрім цього, свідок не підтвердив достовірно факт постійного проживання позивача разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 саме на час відкриття спадщини у 2002 році, що має істотне значення для встановлення факту прийняття спадщини відповідно до вимог ст. 549 ЦК УРСР. 
Відповідних доказів із відомостями про те, що ОСОБА_1 на час відкриття спадщини 03.06. 2002 році постійно проживала із спадкодавицею , позивач не надала і у матеріалах справи вони відсутні. Не підтвердив такий факт і свідок ОСОБА_7 . За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 не доведено належними, допустимими та достатніми доказами факту прийняття спадщини у встановлений законом строк.
Колегія суддів вважає ,що позивачем також не надано жодних доказів наявності у спадкодавиці ОСОБА_2 станом на час відкриття спадщини - 03.06.2002 року підтверджених прав на земельну частку (пай),оскільки суду не надано жодного доказу і у матеріалах справи вони відсутні про те, що остання на час розпаювання в силу закону, як член КСП ( пенсіонер), мала право на земельну частку (пай).
Так ,з матеріалів справи вбачається ,що сертифікат на земельну частку (пай) їй не видавався, державний акт на право власності на землю також, докази того, що вона на час видачі КСП державного акту на право колективної власності на землю була включена до списку членів КСП чи пенсіонерів з їх числа ,що мають право на земельну частку (пай),позивач також не надала. 
Наявне у справі розпорядження Козятинської райдержадміністрації №214 та додаток №2 у вигляді списку померлих громадян яким не видаються державні акти на право власності на земельну ділянку і включення ОСОБА_2 у цей список не є тим достовірним доказом і правовстановлюючим документом, яким згідно закону таке право підтверджується. 
Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно поклав в основу рішення припущення про можливих родичів ОСОБА_2 , які згадуються в інших заповітах, хоча заповіти не оглядалися ,жодна особа не заявляла свої права на спадщину і чинність заповіту ніким не заперечувалася, також є безпідставними. 
Як убачається з матеріалів справи, на виконання ухвали суду від 03.02.2026 старостою Миколаївського старостинського округу до суду були надані перші примірники нотаріально посвідчених заповітів за період з 09.01.1997 по 17.11.1997 та журнал реєстрації нотаріальних дій Миколаївської сільської ради Козятинського району Вінницької області за період з 09.01.1997 по 21.12.2000 роки . Вказані документи були безпосередньо досліджені судом першої інстанції, про що прямо зазначено в мотивувальній частині рішення. Під час огляду книги перших примірників заповітів судом було встановлено наявність заповіту від 28.01.1997 яким ОСОБА_4 заповіла своє майно дочці - ОСОБА_2 . Крім того, судом встановлено наявність іншого заповіту від 09.02.1997, складеного тією ж ОСОБА_4 , за яким її майно заповідалося уже іншій дочці - ОСОБА_5 та онуку ОСОБА_6 . 
Таким чином, незважаючи на те, що у заяві нотаріусу про прийняття спадщини ОСОБА_1 вказала, що інших спадкоємців ,які мають право на обов`язкову частку немає , у спадкодавиці ОСОБА_2 була сестра ОСОБА_5 та племінник ОСОБА_6 ,ступінь працездатності яких на час смерті ОСОБА_2 залишилась не з`ясована .
Отже, суд дійшов підставного висновку про наявність у ОСОБА_2 близьких родичів ,яке ґрунтується не на припущеннях, а на безпосередньо досліджених письмових доказах, що містяться у матеріалах справи.
Встановлені судом обставини викликали у суду обгрунтовані сумніви щодо правдивості тверджень ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_3 про відсутність у спадкодавця будь-яких родичів. При цьому суд першої інстанції не ставив під сумнів чинність заповіту від 28.01.1997, складеного на користь ОСОБА_1 , однак сама наявність заповіту не звільняє позивача від обов`язку довести факт належного прийняття спадщини у порядку та строки, визначені ст. 549 ЦК УРСР. Крім того, відсутність звернень інших осіб із заявами про прийняття спадщини не спростовує обов`язку суду перевірити коло можливих спадкоємців та з`ясувати, чи може ухвалене рішення вплинути на права та інтереси інших осіб. Водночас, ОСОБА_1 не було надано жодних належних та достатніх доказів щодо з`ясування наявності і працездатності інших можливих спадкоємців ОСОБА_2 , що унеможливило належне вирішення питання щодо їх процесуального статусу у справі. 
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недостатність доказів, наданих ОСОБА_1 на підтвердження заявлених вимог, який аргументи апеляційної скарги не спростовують.
Доводи про те, що суд проігнорував заяву представника відповідача, в якій він визнав позовні вимоги ОСОБА_1 , та вказав що така відмова не доведена достатніми та переконливими доказами, також є безпідставними, оскільки суд дійшов висновку, що за встановлених судом обставин в їх сукупності сам факт визнання позову відповідачем не звільняє ОСОБА_1 від обов`язку довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Крім того, судом встановлено наявність обставин, які свідчили про можливе існування інших осіб, права яких можуть бути порушені ухваленням рішення у справі, зокрема родичів спадкодавця, відомості про яких були встановлені під час дослідження оригіналів заповітів та журналу реєстрації нотаріальних дій. За таких обставин прийняття визнання позову без належного з`ясування всіх юридично значимих обставин та без достатніх доказів фактичного прийняття спадщини суперечило б вимогам закону та могло б порушити права інших осіб.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги  ОСОБА_1 є непереконливими і такими, що підлягають відхиленню, а оскаржуване рішення суду, яке ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права , підлягає залишенню без змін.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Враховуючи, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то судові витрати в суді апеляційної інстанції необхідно залишити за апелянтом  ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382-384, ЦПК України, суд,
Постановив: 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 01.04.2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач С. Г. Копаничук 

судді: Л.О. Голота

В.П. Рибчинський