КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 червня 2026 року справа №320/8117/26
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вісьтак М. Я., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) в приміщенні суду м. Києва адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (адреса 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. № 16; ЄДРПОУ 42098368) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

Представник позивача ОСОБА_1 звернувся у Київський окружний адміністративний суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, у якому просить суд:
-Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в здійсненні перерахунку та виплаті пенсії за віком ОСОБА_1 , призначеної згідно із Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2022-2024 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 24.04.2025.
-Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 , призначеної згідно із Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2022-2024 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 24.04.2025.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи та проведення судового засідання.
Позиція позивача полягає в тому, що, досягнувши пенсійного віку, ОСОБА_1 реалізувала своє право на вибір виду пенсії та 24.04.2025 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Водночас при обчисленні розміру пенсії відповідач застосував показник середньої заробітної плати по Україні за 2014-2016 роки, тоді як, на переконання позивача, у зв`язку з призначенням нового виду пенсії за Законом №1058-IV мав бути застосований показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передували року звернення за призначенням пенсії, а саме за 2022-2024 роки. У зв`язку з цим ОСОБА_1 вважає протиправними дії відповідача щодо обчислення пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2014-2016 роки та зазначає про необхідність здійснення перерахунку пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2022-2024 роки. Таким чином, позивач звернулась до суду із даним позовом, який просить задовольнити у повному обсязі.
14.04.2026 представник Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві подав до суду письмовий відзив на позов ОСОБА_1 .
Позиція відповідача ґрунтується на тому, що позивачці з 15.12.2015 була призначена пенсія за вислугу років відповідно до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а її розмір визначався згідно зі статтями 27 та 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Після досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058-IV, позивачка подала заяву від 24.04.2025, на підставі якої її було переведено з пенсії за вислугу років на пенсію за віком. Відповідач зазначає, що як при призначенні пенсії за вислугу років, так і при переведенні на пенсію за віком розмір пенсії обчислюється відповідно до статті 27 та з урахуванням положень статті 28 Закону № 1058-IV. У зв`язку з цим саме Закон № 1058-IV є основним нормативним актом, який регулює спірні правовідносини. На думку відповідача, у спірному випадку відбулося саме переведення з одного виду пенсії на інший, а тому підлягають застосуванню положення частини третьої статті 45 Закону № 1058-IV. Відповідно до зазначеної норми під час переведення з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) із застосуванням показника середньої заробітної плати, який використовувався під час призначення або попереднього перерахунку попереднього виду пенсії. Відповідач вказує, що при переведенні позивачки з 24.04.2025 на пенсію за віком її пенсію було обчислено із застосуванням показника середньої заробітної плати, який враховувався при обчисленні попереднього виду пенсії за вислугу років, у зв`язку з чим підстав для застосування показника середньої заробітної плати за 2022-2024 роки не було.Також відповідач зазначає, що показник середньої заробітної плати за три календарні роки, які передують року звернення за призначенням пенсії, застосовується лише у випадках первинного призначення пенсії особі, яка вперше звертається за одним із видів пенсійних виплат, передбачених Законом № 1058-IV. Оскільки позивачка вже перебувала на пенсійному забезпеченні та була переведена з пенсії за вислугу років на пенсію за віком, підстав для застосування показника середньої заробітної плати за 2022-2024 роки, на переконання відповідача, не існувало. Крім того, відповідач наголошує, що лист Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 12.01.2026 № 2600-0202-8/4790 має виключно роз`яснювальний характер, наданий у порядку Закону України «Про звернення громадян», не є рішенням суб`єкта владних повноважень та не породжує для позивачки правових наслідків.
Окремо, суд вважає необхідним зазначити, що на 10.03.2026 відповідач надав необхідні докази витребувані ухвалою суду, а саме: належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи позивача.
Процесуальні засади розгляду справи у письмовому провадженні.
Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.
Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.
На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України).
Встановлені судом обставини.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримував пенсію за вислугу років, призначену відповідно до вимог Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення».
24.04.2025 Позивач звернулась до ГУ ПФУ в м. Києві із заявою про призначення їй пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-ІV. 
На підставі вказаної заяви Позивачу було призначено пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV. 
Відповідно до листа від 12.01.2026 №2600-02028/4790, суд встановив, що Відповідач вважає, що пенсія, призначена Позивачу згідно із Законом № 1058-IV, обчислена відповідно до вимог чинного пенсійного законодавства, а тому застосовувати показника середньої заробітної плати по України за 2022-2024 роки немає правових підстав. 
ОСОБА_1 вважає такі дії Відповідача протиправними щодо обчислення їй пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2014-2016 роки відповідно до частини другої статті 40 Закону № 1058-IV, тому звернулась до суду із даним позовом.
З рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 930030307327 від 06.09.2018 про призначення пенсії вбачається, що ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». У документі зазначено середньомісячний заробіток у розмірі 9589,62 грн, страховий стаж 33 роки 2 місяці 0 днів, з яких 33 роки 1 місяць 0 днів становить стаж працівника освіти та охорони здоров`я. Коефіцієнт стажу без урахування кратності визначений у розмірі 0,33083. Розмір пенсії за віком (стаття 27) становить 3172,53 грн, доплата за понаднормовий стаж – 43,56 грн, доплата до старого основного розміру пенсії – 191,77 грн, розмір пенсії з надбавками – 3407,86 грн. Пенсію призначено з 09.12.2017, особовий рахунок № НОМЕР_2 відкритий 15.12.2015.
У рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 930030307327 від 07.05.2025 про перерахунок пенсії вказано, що щодо ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У документі зазначено середньомісячний заробіток у розмірі 22707,54 грн. Вид перерахунку визначено як уточнення даних в ЄПС від 24.04.2025, підстава перерахунку – додавання стажу. Страховий стаж становить 37 років 0 місяців 15 днів, з яких страховий стаж до 01.01.2004 складає 15 років 9 місяців 16 днів, а страховий стаж після 01.01.2004 – 21 рік 2 місяці 29 днів. Коефіцієнт страхового стажу без урахування кратності визначений у розмірі 0,37000. Розмір пенсії за віком (стаття 27) становить 8401,79 грн, доплата за понаднормовий стаж – 129,78 грн, загальний розмір пенсії – 8531,57 грн. У документі зазначено, що пенсія у розмірі 8531,57 грн призначена з 24.04.2025 довічно. 
Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом (стаття 44 Основного Закону).
Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 1058-ІV за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
За приписами частини другої статті 40 Закону № 1058-IV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: 
Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується ПФУ за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.
Згідно з пунктом 2-1 розділу ХV Прикінцеві положення Закону № 1058-IV особам, які на день набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України Про пенсійне забезпечення.
Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норми статті 28 Закону 1058-IV. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.
Відповідно до пункту 16 розділу ХV Прикінцеві положення Закону № 1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Положення Закону України Про пенсійне забезпечення застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.
Водночас частиною третьою статті 45 Закону №1058-IV установлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший у пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави вважати, що частиною третьою статті 45 Закону № 1058-IV установлюється порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV.
Згідно з пунктом 11 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, пенсія за вислугу років призначається у разі звільнення з роботи, що дає право на цей вид пенсії. У разі зарахування після призначення пенсії за вислугу років на роботу, яка дає право на цей вид пенсії, виплата пенсії припиняється і поновлюється з дня, що слідує за днем звільнення з роботи.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 отримувала пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». Після досягнення пенсійного віку позивачка 24.04.2025 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за результатами розгляду якої їй було призначено пенсію за віком.
Отже, у спірних правовідносинах звернення позивачки 24.04.2025 до органу Пенсійного фонду України було зумовлене реалізацією права на призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV, тоді як до цього вона отримувала пенсію за вислугу років, призначену на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ. Зазначені види пенсій регулюються різними законами, мають різні підстави та умови призначення, при цьому Закон № 1058-IV не передбачає такого виду пенсії, як пенсія за вислугу років.
Таким чином, звернення ОСОБА_1 із заявою від 24.04.2025 фактично стосувалося призначення нового виду пенсії за іншим законом, а не переведення з одного виду пенсії на інший у межах Закону № 1058-IV. За таких обставин при призначенні пенсії за віком підлягав застосуванню показник середньої заробітної плати в Україні за три календарні роки, що передували року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2022, 2023 та 2024 роки.
Наведений висновок узгоджується з правовою позицією, Верховного Суду, викладеною у постановах від 26.03.2019 у справі №335/13242/16-а, від 16.06.2020 у справі №127/7522/17, від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23, від 27.11.2024 у справі № 560/11681/23 та від 16.01.2025 у справі № 580/4901/22, від 31.01.2025 у справі № 200/1478/24.
Отже, суд дійшов висновку про наявність у ОСОБА_1 права на нарахування та виплату територіальним органом Пенсійного фонду України пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням такої пенсії, а саме: за 2022-2024 роки.
Вирішуючи цей спір судом враховані правові висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, що викладені у постанові Верховного Суду від 27.11.2025 року у справі №600/2346/24-а, які відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України враховуються судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Окрема, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що у постанові судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 22.10.2024 року у справі № 300/5450/23 суд дійшов висновку, що викладені у раніше ухвалених постановах Верховного Суду від 17.06.2021 у справі № 336/7438/16-а, від 13.02.2019 року у справі № 334/917/17 та інших правові висновки про наявність у осіб, яким призначалась пенсія за віком на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону 1788-XII, права на призначення пенсії за віком на загальних підставах (після досягнення пенсійного віку) відповідно до Закону № 1058-ІV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують зверненню за призначенням пенсії, є такими, що не ґрунтуються на правильному правозастосуванні.
У зв`язку з наведеним, судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду відступила від згаданих висновків та сформувала такі:
1) статтею 13 Закону 1788-XII для відповідних категорій осіб передбачено не окремий вид пенсійного забезпечення, а пільгові умови для призначення пенсії за віком, які полягають у зменшенні пенсійного віку;
2) пільгова пенсія за віком, призначена з урахуванням положень Закону № 1788-XII, призначається та виплачується в порядку та на умовах, що визначені Законом №1058-IV, а тому особи, які отримують таку пенсію, не мають права на перехід на пенсію за віком на загальних підставах відповідно до Закону № 1058-IV після досягнення ними пенсійного віку.
Також, застосовуючи наведені вище правові висновки, Верховний Суд у постанові від 13 лютого 2025 року у справі № 520/7743/24 дійшов висновку про те, що позивач, як особа, якій вже призначено пенсію за віком на пільгових умовах, визначених статтею 13 Закону 1788-XII, не має права на повторне призначення того самого виду пенсії за віком на загальних підставах (після досягнення пенсійного віку) відповідно до Закону №1058-ІV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують зверненню за призначенням пенсії.
Враховуючи, що Верховний Суд у постанові від 22.10.2024 року у справі №300/5450/23 відступив від висновків, застосованих у постановах від 17.06.2021 у справі №336/7438/16-а, від 13.02.2019 у справі № 334/917/17 та сформував вищенаведену позицію.
Проте суд звертає увагу, що за обставинами цієї справи позивачці була призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ, а не пенсія за віком відповідно до Закону № 1058-IV. Відтак звернення позивачки 24.04.2025 до органу Пенсійного фонду України було пов`язане із реалізацією права на призначення пенсії за віком вперше відповідно до Закону № 1058-IV, а не з переведенням з одного виду пенсії на інший у межах цього Закону. За таких обставин при призначенні пенсії за віком підлягав застосуванню показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні за три календарні роки, що передували року звернення за призначенням пенсії, а саме за 2022, 2023 та 2024 роки.
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. На розвиток зазначених положень Конституції України частиною другою статті 2 КАС України визначені критерії законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, яким є відповідач.
Дослідженням матеріалів справи встановлено, що відповідач, призначаючи пенсію за віком відповідно Закону №1058-IV протиправно не врахував при обчисленні розміру пенсії показник середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення із заявою за призначенням пенсії за віком, а відтак, діяв не на підставі Конституції та законів України.
Таким чином, відповідачем не доведено правомірність своїх дій, натомість з матеріалів справи вбачається порушення прав позивача.
За таких обставин суд прийшов до висновку, що зазначений позов підлягає задоволенню з підстав, викладених у його мотивувальній частині.
Суд зазначає, що порушені права позивача підлягають захисту також шляхом зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 , що не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.
Так, згідно з Рекомендацією №R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11.05.1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке вона вважає найкращим за даних обставин.
Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.
Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Водночас, згідно з пунктом 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.
З урахуванням тієї обставини, що дії відповідача у розглядуваній ситуації не ґрунтуються на дискреційних повноваженнях відповідача як суб`єкта владних повноважень, оскільки алгоритм їх дій чітко зазначений законодавчо, у даному випадку задоволення позову в частині дій зобов`язального характеру не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.
Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відповідно до положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на наведе, оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд доходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. 
Судові витрати по справі.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Під час звернення до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 1331,20 грн (одна тисяча триста тридцять одна гривня, 20 коп.), що підтверджується квитанцією № 5537-2316-7787-3101 від 26.01.2026 року, копія якої долучена до матеріалів справи.
Враховуючи задоволення позову, вказана сума судового збору підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень – Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.
На підставі наведеного та керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

вирішив:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (адреса 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. № 16; ЄДРПОУ 42098368) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити.
2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в здійсненні перерахунку та виплаті пенсії за віком ОСОБА_1 , призначеної згідно із Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2022-2024 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 24.04.2025.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 , призначеної згідно із Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2022-2024 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 24.04.2025.
4. Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (адреса 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. № 16; ЄДРПОУ 42098368) на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 1331,20 грн (одна тисяча триста тридцять одна гривня, 20 коп.).
5. Копію рішення вручити (надіслати) учасникам справи в порядку, передбаченому статтею 251 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Вісьтак М.Я.