УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2026 року
м. Київ
справа № 611/1057/24
провадження № 51-1649ск26

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянула касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , подану в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Близнюківського районного суду Харківської області від 18 вересня 2025 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 23 березня 2026 року і

встановила:
за вироком Близнюківського районного суду Харківської області від 18 вересня 2025 року  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Барвінкове Харківської області, з середньою освітою, офіційно не працевлаштований, не одружений, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз: 09 листопада 2021 року Пологівським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років 7 місяців позбавлення волі, звільнений 
07 липня 2023 по відбуттю строку покарання;
визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених:
- ч. 1 ст. 162 КК України до 2 (двох) років 6 (шести) місяців обмеження волі;
- ст. 395 КК України до 1 (одного) року 6 (шести) місяців обмеження волі;
- ч. 4 ст. 185 КК України до 6 (шести) років позбавлення волі.
На підставі ч. 1, 2 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.
Вказаним вироком вирішене питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження та речових доказів.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 23 березня 2026 року вирок місцевого суду змінений в частині призначеного покарання. Постановлено вважати ОСОБА_5 засудженим за:
- ч. 1 ст. 162 КК України до 2 років обмеження волі;
- ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі;
- ст. 395 КК України до 1 року обмеження волі.
На підставі за ч. 1 ст. 70 КК України остаточно призначити покарання у вигляді 
5 років позбавлення волі.
У решті вирок Близнюківського районного суду Харківської області від 18 вересня 2025 року залишений без змін.
Як убачається із вироку суду, відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» з 24.02.2022 року на всій території України введено воєнний стан, строк дії якого у подальшому неодноразово продовжено.
Так, 28.12.2023 близько 22:00 ОСОБА_5 , з метою викрадення чужого майна, шляхом вибиття вікна, проник до будинку АДРЕСА_2 , звідки таємно, повторно викрав металевий пропановий газовий балон ємністю 50 літрів з газом, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальні збитки у розмірі 3100 грн.
У період з 15.01.2024 до 20.01.2024 у вечірній час, точну дату та час встановити не видалось можливим, ОСОБА_5 з метою викрадення чужого майна, шляхом злому замка на вхідних дверях, проник до будинку 
АДРЕСА_3 , звідки таємно, повторно викрав насос циркуляційний «Wilo Star-Rs 25/4» вартістю 2924 грн. та металеве панцерне одномісне ліжко, чим спричинив потерпілій ОСОБА_7 матеріальні збитки у розмірі 3424 грн.
11.11.2023 близько 02:00, ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходився поблизу домоволодіння АДРЕСА_4 , де у нього раптово виник умисел на порушення недоторканності житла, шляхом незаконного проникнення до господарської споруди, що належить ОСОБА_8 , з метою здійснення крадіжки.
Далі ОСОБА_5 , реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на незаконне проникнення до іншого володіння особи, діючи умисно, порушуючи ст. 30 Конституції України, відповідно до якої кожному гарантується недоторканість житла, а саме: не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку не інакше як за вмотивованим рішенням суду, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та ігноруючи вказану обставину, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає та те, що він залишиться непоміченим, таємно, без будь-якого дозволу та всупереч волі власника ОСОБА_8 , через незачинені двері незаконно проник до господарської споруди за адресою: АДРЕСА_4 .
У період часу з 15.12.2023 по 20.12.2023 у темний час доби, точну дату та час встановити не видалось можливим, ОСОБА_5 знаходився поблизу домоволодіння АДРЕСА_1 , де у нього раптово виник умисел на порушення недоторканності житла, шляхом незаконного проникнення до житлового будинку, що фактично належить ОСОБА_9 з метою здійснення крадіжки.
Далі ОСОБА_5 , реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на незаконне проникнення до іншого володіння особи, діючи умисно, порушуючи ст. 30 Конституції України, відповідно до якої кожному гарантується недоторканість житла, а саме: не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку не інакше як за вмотивованим рішенням суду, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та ігноруючи вказану обставину, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає та те, що він залишиться непоміченим, таємно, без будь-якого дозволу та всупереч волі власника ОСОБА_9 , шляхом вибиття вікна незаконно проник до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
20.12.2023 близько 23:00 ОСОБА_5 знаходився поблизу, домоволодіння АДРЕСА_5 , де у нього раптово виник умисел на порушення недоторканності житла, шляхом незаконного проникнення до житлового будинку, що фактично належить ОСОБА_10 з метою здійснення крадіжки.
Далі ОСОБА_5 , реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на незаконне проникнення до іншого володіння особи, діючи умисно, порушуючи ст. 30 Конституції України, відповідно до якої кожному гарантується недоторканість житла, а саме: не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку не інакше як за вмотивованим рішенням суду, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та ігноруючи вказану обставину, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає та те, що він залишиться непоміченим, таємно, без будь-якого дозволу та всупереч волі власниці ОСОБА_10 шляхом злому замка на вхідних дверях незаконно проник до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_5 .
15.02.2024 близько 23:00 ОСОБА_5 знаходився поблизу домоволодіння АДРЕСА_1 коли у нього раптово виник умисел на порушення недоторканності житла, шляхом незаконного проникнення до житлового будинку, що фактично належить ОСОБА_11 з метою здійснення крадіжки.
Далі ОСОБА_5 , реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на незаконне проникнення до іншого володіння особи, діючи умисно, порушуючи ст. 30 Конституції України, відповідно до якої кожному гарантується недоторканість житла, а саме: не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку не інакше як за вмотивованим рішенням суду, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та ігноруючи вказану обставину, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає та те, що він залишиться непоміченим, таємно, без будь-якого дозволу та всупереч волі власника ОСОБА_11 , шляхом вибиття вікна незаконно проник до господарської споруди за адресою: АДРЕСА_1 .
Постановою Барвінківського районного суду Харківської області від 08 лютого 2024 року, на підставі Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі» від 01.12.1994 року ОСОБА_5 було встановлено адміністративний нагляд строком на один рік із наступними обмеженнями: заборонити відлучатися з будинку за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_6 з 22 години до 05 години наступного дня; заборонити відвідувати будь-які об`єкти торгівлі та громадського харчування з метою придбання та вживання алкогольних напоїв; з`являтися для реєстрації кожну першу суботу щомісяця до відділення поліції № 1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області; заборонити виїжджати за межі Барвінківської МТГ Ізюмського району з будь-яких особистих питань без відома відділення поліції №1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області.
Проте ОСОБА_5 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність за порушення правил адміністративного нагляду, ігноруючи встановлені судом вимоги, з метою ухилення від адміністративного нагляду, не повідомивши відділення поліції №1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області, хоча мав таку можливість, без поважних на то причин, діючи умисно, приблизно наприкінці лютого 2024 року, точна дата та час не встановлені, самовільно залишив встановлене місце проживання за адресою: АДРЕСА_6 , та до 20 листопада 2024 року перебував в м. Київ, чим порушив встановлені відносно нього судом обов`язки та обмеження.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі, доводи якої майже аналогічні викладеним стороною захисту в суді апеляційної інстанції, захисник ОСОБА_4 , в інтересах засудженого ОСОБА_5 просить скасувати постановлені судові рішення та призначити новий судовий розгляд справи в суді першої інстанції у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості його підзахисного. Вказує, що суд допустився неповноти дослідження доказів і послався на єдиний доказ вартості викраденого у ОСОБА_7 майна, а саме на висновок комісійної товарознавчої експертизи № 9032/9033 від 11 липня 2025 року, де вартість викраденого насоса циркулярного «Wilo Star-Rs 25/4» визначена у 2622,88 грн. Суд не навів належних мотивів та не урахував покази потерпілої, яка зазначила, що викрадений у неї насос вона придбала у 2021 році за 2000 грн. Крім того не урахував покази свідка ОСОБА_12 про те, що від придбав насос циркулярний «Wilo Star-Rs 25/4», який був у неробочому стані за 150 грн. 
Зауважує, що суд апеляційної інстанції усупереч вимогам Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) не дав вичерпних відповідей на доводи апеляційної скарги його підзахисного в суді апеляційної інстанції, не навів своїх власних висновків.

Мотиви Суду
За приписами ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Згідно із ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу (ч. 2 ст. 438 КПК України).
Таким чином, неповнота судового розгляду (ст. 410 КПК України) та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК України) не є підставою для перегляду судових рішень в касаційному порядку, чинним кримінальним процесуальним законом не передбачена можливість скасування касаційним судом рішень судів першої та апеляційної інстанцій з цих підстав. При перегляді судових рішень у касаційному порядку суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій.
Судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим 
(ст. 370 КПК України). Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підставі його ухвалення.
Крім цього, зміст ухвали суду апеляційної інстанції повинен відповідати вимогам ст. 419 КПК України. За частиною другою цієї статті при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Із доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що суд апеляційної інстанції, розглядаючи апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 , належним чином перевірив викладені у ній доводи, які за змістом аналогічні доводам викладеним у касаційній скарзі захисника, частково погодився з висновками суду першої інстанції та мотивами прийнятого ним рішення і законно й обґрунтовано змінив вирок суду першої інстанції, з чим погоджується також колегія суддів касаційного суду.
Так, досліджуючи доводи, наведені в апеляційній скарзі сторони захисту апеляційний суд зазначив, що такі доводи спростовуються сукупністю всіх досліджених судом доказів, що є достатніми для доведення винуватості останнього, а саме: суд першої інстанції послався на показання свідків та документи, якими у повному обсязі підтверджуються встановлені фактичні обставини вчинення ОСОБА_5 дій, спрямованих на незаконне проникнення до житла особи за епізодами за період з 15.12.2023 по 20.12.2023, 20.12.2023 11.11.2023, 15.02.2024, 28.12.2023 (за ч. 1 ст. 162 КК України); самовільне залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду (ст. 395 КК України); таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло, в умовах воєнного стану за епізодами за період з 15.01.2024 по 20.01.2024 (ч. 4 ст. 185 КК України).
Убачається, що засуджений ОСОБА_5 вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях за ч. 1 ст. 162 (епізоди від 11.11.2023, з 15.12.2023 по 20.12.2023, 20.12.2023, 15.02.2024) та ст. 395 КК України визнав в повному обсязі, та не визнав свою вину за двома епізодами, а саме: за ч. 4 ст. 185 КК України та за ч. 1 ст. 162 КК України по епізоду за 28.12.2023.
Судом першої інстанції кримінальне провадження за вчинення кримінальних правопорушеннях за ч. 1 ст. 162 (епізоди від 11.11.2023, з 15.12.2023 по 20.12.2023, 20.12.2023, 15.02.2024) та ст. 395 КК України розглянуто за правилами ч. 3 ст. 349 КПК України, визнано недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин кримінального провадження.
Дослідивши матеріали провадження, колегія суддів апеляційного суду аргументувала, що не дивлячись на невизнання вини ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 185 КК України та за ч. 1 ст. 162 КК України (по епізоду від 28.12.2023), суд першої інстанції належним чином оцінив та дослідив всі надані докази по справі і наведені у вироку, не викликають сумніву та підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду та розцінила позицію сторони захисту такою, як спосіб уникнути відповідальності за скоєне.
Убачається, що суд зважив зокрема на показання потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , які останні дали безпосередньо в суді першої інстанції, а також на письмові докази: протокол огляду місця події від 05.01.2024 та фото-таблицею до нього; протокол огляду місця події від 11.01.2024 та фото-таблицею до нього; постанову про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 11.01.2024; протокол проведення слідчого експерименту від 20.11.2024; протокол огляду місця події від 03.02.2024 та фото-таблицею до нього; протокол огляду місця події від 12.02.2024 та фото-таблицею до нього; постанову про долучення до кримінального провадження у якості речового доказу від 12.02.2024; висновком експертів № 9032/9033 від 11.07.2025 з якого вбачається, що ринкова вартість насосу циркулярного «Wilo Star-Rs 25/4» з урахуванням зниження якості від зносу станом на період з 15.01.2024 по 20.01.2024 складає 2622,88 грн.; ринкова вартість одномісного металевого панцирного ліжка з залізними бильцями з урахуванням зниження якості від зносу станом на період з 15.01.2024 по 20.01.2024 складає 431,41 грн.
Водночас суд апеляційної інстанції звернув увагу на те, що зазначені показання суд першої інстанції ретельно перевірив на відповідність усім конкретним обставинам даного кримінального правопорушення та в сукупності з іншими доказами дійшов обґрунтованого висновку, що дії ОСОБА_5 отримали правильну кримінально-правову оцінку.
Крім того судом зазначено, що заперечення  ОСОБА_5 про те, що вартість майна є меншою за епізодом викрадення чужого майна спростовується висновком експертів № 9032/9033 від 11.07.2025, в якій зазначено: ринкова вартість насосу циркуляційного «Wilo Star-Rs 25/4», зазначеного в ухвалі про призначення експертизи, з урахуванням зниження якості від зносу, станом на період з 15.01.2024 по 20.01.2024 року, складала: 2622,88 грн. (дві тисячі шістсот двадцять дві грн. 88 коп.); ринкова вартість одномісного металевого панцирного ліжка з залізними бильцями, зазначеного в ухвалі про призначення експертизи, з урахуванням зниження якості від зносу, станом на період з 15.01.2024 по 20.01.2024 року, складала: 431,41 грн. (чотириста тридцять одну грн. 41 коп.). У суду відсутні будь-які об`єктивні данні, які б спростовували висновки цієї експертизи. При цьому, експерти згідно даних експертизи мають вищу товарознавчу експертизу, відповідний рівень, кваліфікацію та стаж експертної роботи, вони попереджались про кримінальну відповідальність.
Аналізуючи вищевказані докази, які суд вважав належними та допустимими, і які за своїм змістом співвідносяться та доповнюють один одного, враховував встановлені обставини по кримінальному провадженню, дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 повністю доведена.
Дії ОСОБА_5 за епізодом за період з 15.01.2024 по 20.01.2024 року суд кваліфікував за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло, в умовах воєнного стану.
Дії ОСОБА_5 за епізодом за 28.12.2023 суд кваліфікував за ч. 1 ст. 162 КК України, як незаконне проникнення до житла особи.
Як убачається з ухвали апеляційного суду, ретельно перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі сторони захисту, щодо необґрунтованості засудження ОСОБА_5 , суд надав на них вичерпні відповіді та обґрунтовано залишив скаргу без задоволення, належним чином мотивувавши свій висновок із цього приводу. 
Відтак, доводи захисника у касаційній скарзі стосовно істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які, на його думку, полягають у невідповідності ухвали апеляційного суду вимогам статей 419, 370 КПК України, є безпідставними. 
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильності застосування судом закону України про кримінальну відповідальність при постановленні оскаржених судових рішень колегією суддів не встановлено.
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційноїскарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Ураховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

постановила:
відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , поданою в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Близнюківського районного суду Харківської області від 18 вересня 2025 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 23 березня 2026 року.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає. 

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3