Справа №345/3870/25 
Провадження № 2/345/59/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
20.04.2026 року м. Калуш
Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області
в складі  головуючого судді   Сухарник І.І.
за участю  секретаря судового засідання   Рибчук Ю.М.
представника позивача-відповідача    ОСОБА_1 
представника відповідача-позивача    ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі судових засідань Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, -
ВСТАНОВИВ:
22.07.2025 ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя. ОСОБА_3 зазначив, що з вони з ОСОБА_4 перебували в шлюбі з 03.11.1999 по 13.11.2023. Від шлюбу в них є двоє дітей, які вже досягли повноліття. В період шлюбу під час спільного проживання сторонами на ім`я дружини у відповідності до договору купівлі-продажу від 17.09.2011 було придбано домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 . Домоволодіння було придбано за спільні кошти подружжя та в інтересах сім`ї, оскільки свого власного житла сторони не мали (були лише частки в приватизованій квартирі, де були і інші співвласники).
Оскільки земельна ділянка, на якій було розташоване домоволодіння, не була приватизована, то 16.03.2018 рішенням сесії Студінківської сільської ради земельна ділянка була передана у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, знову ж таки на ім`я дружини. 
Так як придбаний житловий будинок був уже старий (1940 року забудови), то сторони отримали дозвіл на будівництво нового житлового будинку за даною адресою. ОСОБА_3 зазначає, що будівництво в основному проводив він сам, своїми силами, за кошти, які він заробив під час поїздок на сезонні роботи закордон.
Будівництво було завершено в 2020 році, будинок здано в експлуатацію. 27.01.2020 на ім`я ОСОБА_4 було здійснено реєстрацію права власності на будинок. 
ОСОБА_3 вважає, що вказане домоволодіння разом з земельною ділянкою є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тому просить суд провести поділ майна подружжя, визнавши за ним право власності на 1/2 частину будинковолодіння з земельною ділянкою для його обслуговування площею 0,1628 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 . Решту майна (1/2 частину будинковолодіння з земельною ділянкою для його обслуговування площею 0,1628 га) просить залишити ОСОБА_4 (т.1, а.с.1-3).
Ухвалою суду від 25.07.2025 відкрито провадження у справі, розгляд постановлено проводити в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження та призначено підготовче засідання (т.1, а.с.41-42).
15.08.2025 судом отримано відзив на позовну заяву від представника ОСОБА_4 адвоката Крюкової Н.Т. У відзиві зазначено, що на даний час ОСОБА_4 перебуває закордоном на території Швейцарії. У відзиві зазначено, що ОСОБА_4 не погоджується з умовами поділу, які пропонує ОСОБА_3 , оскільки він нічого не зазначає про інше набуте майно за час шлюбу. Під час шлюбу подружжям за спільні кошти в 2013 році був придбаний автомобіль Опель Віваро 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований 29.08.2013. Також був придбаний гараж Б-4 в АДРЕСА_2 , згідно договору купівлі-продажу від 26.12.2006. Представник ОСОБА_4 просить суд відмовити в позові ОСОБА_3 про поділ майна подружжя в повному обсязі (т.1, а.с.55-58).
Також 15.08.2025 до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_4 (подана представником адвокатом Крюковою Н.Т.) до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя. В зустрічному позові зазначено, що позов ОСОБА_3 є необґрунтованим та безпідставним з огляду на наступне. ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі з 03.11.1999 року по 13.11.2023 року. Від спільного подружнього життя народилося двоє дітей: донька ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та син ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), які є повнолітніми та тимчасово проживають з  ОСОБА_4 на території Швейцарії.
В період з 1999 по 2022 рік подружжя мешкало за адресою: АДРЕСА_3 , в якій станом на сьогоднішній день зареєстровано місце проживання сторін. Зазначене нерухоме майно було набуте подружжям внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", та належить їм і матері ОСОБА_3 – ОСОБА_8 на праві спільної часткової власності. ОСОБА_8 у цій квартирі не проживає. 17.02.2023 року матір`ю ОСОБА_3 був складений заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Гошовською С.В., яким заповіла все своє майно ОСОБА_3 .. Відповідач на даний момент користується квартирою одноосібно, здає її в оренду, приховуючи це та отримуючи дохід, який не розподіляється, хоча в позовній заяві зазначено, що іншого житла у нього немає.
В зустрічному позові вказано, що за час перебування в шлюбі сторонами було набуте наступне майно: житловий будинок з господарською будівлею та спорудами загальною площею 117.3 м2, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка під будинком кадастровий номер: 2622887401:01:002:0558 площею 0.1628 га, яка знаходиться на АДРЕСА_1 ; автомобіль марки OPEL VIVARO 2006 року випуску, номерний знак транспортного засобу НОМЕР_1 ; гараж Б-4 площею 26.80 м2, що знаходиться за адресою: вулиця Хіміків, місто Калуш, Івано-Франківська область. Враховуючи той факт, що право власності на будинок та земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_4 , а у власності ОСОБА_3 знаходиться автомобіль та гараж, то ОСОБА_3 у первісному позові вказав лише два об`єкти – житловий будинок і земельну ділянку, умисно не включивши автомобіль та гараж, які є об`єктами спільної сумісної власності, придбаними під час шлюбу.
Заочним Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13.11.2023 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , зареєстрований 03.11.1999 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Калуш у Калуському міськрайонному управлінні юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 459 – розірвано. Розгляд справи про розірвання шлюбу та винесення рішення відбулися без відома ОСОБА_4 , оскільки у квітні 2022 року вона була змушена разом із дітьми виїхати за кордон у зв`язку з початком повномасштабного вторгнення рф на територію України. Не зважаючи на той факт, що ОСОБА_3 знав про місцеперебування дружини та їх спільних дітей, про намір розірвати шлюб останній не повідомив. Лише наприкінці 2024 року у текстовому повідомленні месенджера «WhatsApp» ОСОБА_3 написав, що шлюб розірвано. 
Упродовж усього цього часу Відповідач умисно замовчував факт припинення шлюбних відносин, оскільки протягом всього періоду ОСОБА_4 продовжувала надавати йому фінансову підтримку, що підтверджується платіжними інструкціями банку АТ «ПриватБанк» на суму 52087,33 грн. (1155,90 швейцарських франків). Відтак, після розірвання шлюбу, ОСОБА_4 продовжувала виконувати свої обов`язки як дружина: впродовж 2024 року надавала також ОСОБА_3 грошові кошти готівкою в сумі 5000,00 швейцарських франків на утримання будинку, оплату комунальних послуг і його особисті потреби, які були передані з-за кордону двоюрідними сестрами ОСОБА_4 , що підтверджується їх письмовими показаннями. На той час ОСОБА_4 щиро вважала, що шлюб триває. У 2023 році їх спільною дочкою та матір`ю ОСОБА_4 було передано ОСОБА_3 3700,00 швейцарських франків на різні потреби. Тобто протягом 2023-2024 років Відповідач отримав грошові кошти загальною сумою 9855,00 швейцарських франків, що станом на день подання зустрічного позову еквівалентно 502605,00 гривень.
Пізніше ОСОБА_4 стало відомо, що ОСОБА_3 тривалий час мешкає у належному їй на праві приватної власності житловому будинку разом з іншою жінкою, яка до цього безоплатно користувалася їхньою спільною квартирою АДРЕСА_4 , наданою їй ОСОБА_3 . 
У зв`язку з цими обставинами, дізнавшись про факт розірвання шлюбу, а також наявністю спільно набутого майна, ОСОБА_4 було направлено лист ОСОБА_3 з пропозицією вирішити питання його поділу у добровільному, позасудовому порядку шляхом укладення Договору про поділ майна подружжя, що підтверджується листом № 26/05 від 26.05.2025 року, який залишився без відповіді.
Крім того, ОСОБА_4 сплачує земельний податок за земельну ділянку, на якій розташований будинок, та інші платежі, пов`язані з утриманням домоволодіння, тоді як ОСОБА_3 протягом шлюбу не мав постійного доходу, працював лише епізодично на сезонних роботах. Увесь тягар матеріального забезпечення сім`ї, включаючи утримання дітей, ОСОБА_4 здебільшого несла сама. Вона була офіційно працевлаштована, отримувала стабільний дохід та фактично забезпечувала сім`ю власними коштами, тоді як внесок ОСОБА_3 у фінансове утримання сім`ї був незначним або відсутнім. В той час ОСОБА_3 допускав заборгованість по комунальних платежах.
У 2022 році ОСОБА_4 разом із дітьми виїхала за кордон до Швейцарії. На момент виїзду їхньому спільному синові було 17 років. Наразі він здобуває першу вищу освіту та не має можливості самостійно забезпечувати свої потреби. Протягом усього часу перебування за кордоном ОСОБА_4 забезпечує сина матеріально, покриваючи витрати на харчування, одяг, канцелярське приладдя, транспортні витрати тощо. При цьому ОСОБА_3 , будучи батьком дитини, жодної фінансової підтримки не надавав. Навчання доньки – ОСОБА_6 у вищому навчальному закладі з 2018 по 2021 роки також оплачувалося ОСОБА_4 .
У зустрічному позові представник ОСОБА_4 просить врахувати істотний внесок ОСОБА_4 у набутті майна, утримання дітей та домоволодіння та просить суд:
-здійснити поділ житлового будинку з господарською будівлею та спорудами загальною площею 117.3 м2, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (раніше – АДРЕСА_1 ), що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Визнати в порядку поділу майна подружжя право власності ОСОБА_4 у розмірі 2/3 (дві третіх) частки будинковолодіння та 1/3 (одну третю) за ОСОБА_3 ; 
-здійснити поділ земельної ділянки кадастровий номер: 2622887401:01:002:0558, площею 0.1628 га, яка знаходиться на АДРЕСА_5 що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Визнати в порядку поділу майна подружжя право власності ОСОБА_4 у розмірі 2/3 (дві третіх) частки земельної ділянки та 1/3 (одну третю) за ОСОБА_3 ; 
-визнати спільним майном подружжя ОСОБА_9 площею 26.80 м2, що знаходиться за адресою: вулиця Хіміків, місто Калуш, Івано-Франківська область, та в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_4 право особистої приватної власності на 1/2 (одну другу) частини гаража та 1/2 (одну другу) за ОСОБА_3 ;
-визнати спільним майном подружжя автомобіль марки OPEL VIVARO 2006 року випуску, номерний знак транспортного засобу НОМЕР_1 . Виділити автомобіль марки OPEL VIVARO 2006 року випуску, номерний знак транспортного засобу НОМЕР_1 - ОСОБА_3 та стягнути з нього на користь ОСОБА_4 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя грошову компенсацію за частину ринкової вартості автомобіля марки OPEL VIVARO 2006 року випуску, номерний знак транспортного засобу НОМЕР_1 , в сумі 138810,00 (сто тридцять вісім тисяч вісімсот десять гривень 00 копійок) грн.
-стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати, включаючи витрати на правову допомогу (т.1, а.с.86-97).
Ухвалою суду від 26.08.2025 зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя. Відкладено підготовче засідання (т.1, а.с.81-82). 
11.09.2025 судом отримано від представника  ОСОБА_3 адвоката Крикун Т.О. відзив на зустрічну позовну заяву, в якому зазначено, що ОСОБА_3 ставив питання в позові про поділ лише нерухомого майна подружжя, тому автомобіль марки Opel VIVARO,2006р.в., номерний знак НОМЕР_1 , в первинний позов не ввійшов.
Щодо гаражу, то даний гараж давно вибув з фактичного користування та володіння ОСОБА_3 , про що ОСОБА_4 добре відомо. Документи на вказаний гараж та ключі від нього знаходяться у родички ОСОБА_4 - її двоюрідної сестри ОСОБА_10 . Фактично саме родина ОСОБА_4 зараз володіє та користується гаражем. ОСОБА_3 навіть не має до нього доступу. Однак, ОСОБА_3 не заперечує щодо включення як гаражу, так і автомобіля в загальну масу спільного майна подружжя при розподілі.
Проте, ОСОБА_3 категорично заперечує щодо несправедливого розподілу майна подружжя запропонованого представником ОСОБА_4 . ОСОБА_3 вважає єдиним справедливим поділом майна подружжя по 1/2 частині кожному з колишнього подружжя, як це передбачено законом. Протягом усього подружнього життя ОСОБА_3 постійно дбав про інтереси сім`ї, заробляв закордоном значні кошти, які використовував для потреб сім`ї і придбання майна сім`ї, а також своєю працею доклав значних зусиль в спорудження нового будинку та господарських будівель і споруд по АДРЕСА_5 . Дану обставину можуть підтвердити ряд свідків. ОСОБА_3 не заперечує, що його колишня дружина мала доходи, оскільки офіційно працювала. Проте, її доходи (не більше 10000 грн. в місяць) були незначні, і не давали можливості набути те майно, яке вони набули в шлюбі. Як зазначено вище основні доходи мав ОСОБА_3 , який на протязі більше 20 років постійно їздив на заробітки закордон, а потім сам здійснював ряд робіт по будівництву та облаштуванню будинковолодіння (сам, своїми руками, зробив всі євроремонти в будинку).
Те що ОСОБА_4 переводила йому на карту в 2024 році кошти ОСОБА_3 не заперечує. Однак, категорично заперечує, що двоюрідні сестри ОСОБА_4 ( ОСОБА_11 та ОСОБА_10 ) передавали йому якісь гроші від неї. З ОСОБА_11 у ОСОБА_3 неприязні стосунки, в нього навіть наявний аудіозапис розмови з нею по телефону, коли вона йому дзвонила серед ночі в нетверезому стані і погрожувала. Таким чином, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 є зацікавленими особами, як родички ОСОБА_4 , а письмові заяви, які начебто від них, не можуть підтверджувати жодних обставин, так як в Україні встановлений зовсім інший порядок доказування.
Незрозуміло також стороні ОСОБА_3 звідки представником ОСОБА_4 взято суму в розмірі 502605грн., які начебто передала ОСОБА_4 колишньому чоловіку. З наданих самою стороною витягів про грошові перекази вбачається, що сума зроблених грошових переказів була значно скромніша – 52087,33 грн. Всі ці гроші пішли на утримання квартири, в якій зареєстровано проживання сторін, їх дітей та онука, а також на утримання будинковолодіння. Більше того, в спільне будинковолодіння ОСОБА_3 вклав ще багато власних коштів та праці в 2022-2025р.р., тобто вже після виїзду колишньої дружини закордон. Фактично в 2019 році при здачі в експлуатацію будинковолодіння гараж мав лише «коробку» і взагалі був необлаштований. ОСОБА_3 за ці роки повністю облаштував гараж, утеплив його. Крім того, житловий будинок був утеплений лише наполовину, ОСОБА_3 на даний час повністю утеплив будинок. Крім того, ОСОБА_3 ще зробив заїзд до гаражу та доріжку до житлового будинку.
Також ОСОБА_3 вважає за необхідне спростувати ту інформацію, яку наводить в зустрічному позові представник ОСОБА_4 . Представник ОСОБА_4 пише, що ОСОБА_3 здає квартирантам квартиру, яка являється спільною власністю ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_8 . Проте це не відповідає дійсності. Квартира стоїть закрита, там ніхто не живе, про що добре відомо ОСОБА_4 . Між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 була домовленість, що квартира буде вільна і чекатиме на ОСОБА_4 , якщо вона раптом вирішить приїхати в Україну. Так само не правда, що ОСОБА_3 живе в спірному будинку з іншою жінкою. ОСОБА_3 не заперечує, що в даний час (через значний період після розірвання шлюбу) познайомився з іншою жінкою, з якою в нього зараз виникли стосунки. Проте, вона має своє житло, де і проживає. ОСОБА_3 вважає, що ця неправдива інформація зазначена в зустрічному позові з метою його дискредитувати перед судом і поставити в становище наче це він був винен в розпаді сім`ї. Після виїзду ОСОБА_4 закордон вона з 2023 року не приїжджала до колишнього чоловіка, хоча він неодноразово її про це просив. На початку 2023 року важко захворіла мати ОСОБА_3 . Він неодноразово просив колишню дружину приїхати в Україну, так як йому була необхідна допомога та підтримка. Проте, колишня дружина постійно знаходила якісь відмовки, а потім відкрито повідомила, що має закордоном інтимні стосунки з іншим чоловіком, з яким і планує жити далі, так як зараз ОСОБА_3 її не може фінансово забезпечувати, а в Україну до нього вона повертатися не планує. На протязі майже півроку ОСОБА_3 намагався змінити рішення колишньої дружини і сподівався, що вона повернеться до нього. При цьому він попереджував дружину, що розірве їх шлюб, якщо вона не змінить поведінку. Однак, ОСОБА_4 категорично йому відмовила. Саме після цього ОСОБА_3 подав позов про розірвання шлюбу і їх шлюб було розірвано. Подружню зраду колишньої дружини як причину розірвання шлюбу ОСОБА_3 він не зазначав у позові, оскільки йому було соромно та неприємно , а також він не хотів, щоб про це знали їх знайомі, родичі, друзі та дорослі діти.
Щодо того, що ОСОБА_3 має інше власне житло, то це не так. Квартира по АДРЕСА_3 належить в частках йому, ОСОБА_4 та ОСОБА_8 . Крім того, там зареєстровано проживання двох дорослих дітей сторін і їх онука. Те що, ОСОБА_8 була склала на нього заповіт і має крім даної частки в квартирі ще однокімнатну квартиру жодного стосунку до поділу майна подружжя не має. В даний час ОСОБА_8 жива, являється власником і може в будь-який час змінити заповіт. Крім того, на дану квартиру накладено обтяження, наскільки відомо, її по договору довічного утримання мати ОСОБА_3 відписала його сестрі.
Так само ОСОБА_3 вважає неналежними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України: судовий наказ від 30.12.2020 року, результат пошуку виконавчих проваджень, скріншот з сайту суду щодо справи № 345/4594/20, копії закордонних паспортів дорослих дітей сторін, копії закордонних паспортів двоюрідних сестер ОСОБА_4 , копія її трудової книжки та індивідуальні відомості про застраховану особу (адже ОСОБА_3 не ставить жодних питань про збільшення його частки в майні подружжя).
Щодо оплати зараз (коли справа вже в суді) ОСОБА_4 земельного податку, то попередні роки його платив ОСОБА_3 , хоч і від імені ОСОБА_4 , бо на ній значиться земельна ділянка.
ОСОБА_3 заперечує щодо стягнення з нього компенсації за автомобіль, так як в даний час через війну на заробітки закордон не виїжджає, а заробітки в Україні в нього не є значними. Без згоди ОСОБА_3 присудження йому певного майна, яке наявне в натурі, і стягнення з нього натомість грошової компенсації є недопустимим.
Щодо пропозиції поділу подружнього майна, то вона включала в себе майно, що не є подружнім майном і співвласником якого є стороння особа, а тому посилання представника ОСОБА_4 і долучення даної претензії як доказу є безпідставним. Крім того, в цей же час ОСОБА_4 вчиняла тиск на ОСОБА_3 погрожуючи йому відключити світло, змінити замки в будинку, викликати туди поліцію, посилаючись на свого адвоката, яка їй сказала, що будинковолодіння належить лише їй, бо це не подружнє майно, а її приватна власність.
Фактична ринкова вартість гаражу та автомобіля є рівноцінною близько 5000 дол. США кожен, тому ОСОБА_3 вважає за можливе присудження автомобіля йому в цілому, а гаража – в цілому ОСОБА_4 .
З зустрічним позовом ОСОБА_3 не згоден, вважає що такий розподіл подружнього майна суперечить нормам чинного законодавства, порушує його права та інтереси. Тому просить суд провести розподіл подружнього майна наступним чином: 
-визнавши за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину будинковолодіння по АДРЕСА_5 з земельною ділянкою для його обслуговування площею 0,1628 га , що знаходиться по АДРЕСА_5 , кадастровий номер 2622887401:01:002:0558, а решту : 1/2 частину будинковолодіння по АДРЕСА_5 з земельною ділянкою для його обслуговування площею 0,1628 га , що знаходиться по АДРЕСА_5 , кадастровий номер 2622887401:01:002:0558, – залишити ОСОБА_4 ;
-гараж Б-4 площею 26,80 м.кв., за адресою: АДРЕСА_1 залишити ОСОБА_4 , визнавши за нею право власності на нього в цілому, а автомобіль марки Opel VIVARO,2006р.в., номерний знак НОМЕР_1 , залишити ОСОБА_3 , визнавши за ним право власності на нього в цілому (т.1, а.с.173-177).
19.09.2025 від представника ОСОБА_4 адвоката Крюкової Н.Т. до суду надійшла відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, в якій зазначено, що факт вибуття з фактичного користування та володіння гаражу Б-4 площею 26,80 м2, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який був придбаний 26 грудня 2006 року, в період, коли ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, відбувся без відома, а пізніше і без згоди ОСОБА_4 третім особам. ОСОБА_4 не отримала будь-якої компенсації у зв`язку з відчуженням зазначеного майна, хоча Відповідач отримав кошти у розмірі 4000,00 (чотири тисячі) доларів США. Відтак, самовільне передання гаража було здійснено всупереч інтересам сім`ї, без відповідної на те згоди ОСОБА_4 . Разом з тим, відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на гараж від 07.02.2025 року, яка міститься у матеріалах справи, власником вказаного об`єкта нерухомого майна залишається ОСОБА_3 . 
Представник ОСОБА_4 вважає, що справедливим по даній справі буде відступити від засад рівності часток подружжя, визнавши за ОСОБА_4 частку у житловому будинку з господарською будівлею та спорудами площею 117.3 м2 та земельній ділянці кадастровий номер: 2622887401:01:002:0558, площею 0.1628 га по АДРЕСА_1 у розмірі 2/3 (дві третіх), з огляду на такі обставини: істотний внесок ОСОБА_4 у набутті майна; ухилення від участі в утриманні дітей та домоволодіння; відчуження ОСОБА_3 спільного майна (гаража) на шкоду інтересам сім`ї; приховування факту здачі в найм спільної квартири та доходу, отриманого від цього; надання можливості проживати в спільному будинку сторонній особі без згоди і відома ОСОБА_4 ; умисне замовчування факту розірвання шлюбу протягом тривалого часу та нових стосунків з метою отримання матеріальної вигоди за рахунок ОСОБА_4 . 
Також представник ОСОБА_4 зазначає, що відомості про отримання ОСОБА_3 значних доходів від роботи за кордоном неправдиві, оскільки його зайнятість мала сезонний характер (приблизно три місяці на рік), а отримані суми були несуттєвими. У більшості випадків ОСОБА_3 повертався без заробітку або з доходом, що не міг забезпечити придбання та утримання спірного майна чи належне матеріальне забезпечення сім`ї. ОСОБА_4 , маючи офіційне та постійне місце роботи, за власний рахунок покривала витрати ОСОБА_3 , пов`язані з виїздом за кордон, а також забезпечувала його коштами на проживання на період пошуку роботи.
Разом з тим, більша частина витрат на купівлю житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 була покрита батьками ОСОБА_12 . 
Представник ОСОБА_4 зазначає, що твердження ОСОБА_3 про самостійне будівництво та облаштування домоволодіння не відповідає дійсності, оскільки до виконання будівельних робіт були залучені також родичі ОСОБА_4 (двоюрідні брати), її батько, який здійснив облаштування даху, підлоги та проведення електрики, а також сама ОСОБА_3 , котра після роботи брала безпосередню участь у ремонті будинку.
Будь-яких домовленостей між подружжям щодо наміру ОСОБА_4 після повернення з-за кордону проживати у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , не існувало. Фактично з липня 2023 року у зазначеній квартирі проживала інша жінка ОСОБА_3 , яка на даний час вагітна, та очевидно спільно проживає з ним у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому на праві спільної часткової власності, набутому в порядку приватизації, ОСОБА_4 належить лише 19,4 кв.м у вказаній квартирі.
Відносно тверджень ОСОБА_3 про небажання ОСОБА_12 приїжджати в Україну до колишнього чоловіка, то адвокат Крюкова Н.Т. зазначає, що насправді ОСОБА_4 приїжджала у грудні 2022 року та квітні 2023 року. Подальший її приїзд був неможливим у зв`язку з тим, що їхня спільна донька, ОСОБА_6 , була вагітна та потребувала сторонньої допомоги. Більше того, під час останнього візиту ОСОБА_4 до України саме ОСОБА_3 наполягав, щоб вона не залишалася надовго, посилаючись на можливість втрати нею заробітку та необхідність допомоги дочці.
Також адвокат Крюкова Н.Т. вказує, що посилання ОСОБА_3 на сплату земельного податку є безпідставним, оскільки такі дії ним фактично не здійснювалися та не підтверджуються жодними доказами. Щодо листа вих. № 26/05 від 26.05.2025 року з пропозицією вирішити питання поділу спільно набутого майна у добровільному, позасудовому порядку шляхом укладення Договору про поділ майна подружжя, то цей лист взагалі не містив переліку майна, який би мав бути предметом поділу. Натомість стороною ОСОБА_4 було запропоновано врегулювати майнові питання подружжя задля збереження доброзичливих стосунків шляхом спільного опрацювання умов такого договору за результатами домовленостей сторін, однак ОСОБА_3 проігнорував запропонований спосіб врегулювання спору та без жодних спроб досягти компромісу одразу звернувся до суду з позовом. 
Стосовно грошової компенсації за частину ринкової вартості автомобіля марки OPEL VIVARO 2006 року випуску, номерний знак транспортного засобу НОМЕР_1 , то адвокат Крюкова Н.Т. зазначає, що у ситуації, коли один із подружжя, який не користується спірним автомобілем, просить виплатити йому компенсацію вартості його частки у вказаному праві, згідно з вимогами статей 60,61,70,71 СК України слід присудити відповідну компенсацію за рахунок іншого із подружжя, який цим автомобілем користується, незалежно від його згоди. Підтвердження платоспроможності такого відповідача законодавство України не вимагає. 
З приводу пропозиції присудження ОСОБА_3 автомобіля в цілому, а ОСОБА_4 – гаража, то ОСОБА_4 категорично не погоджується. Ринкова вартість автомобіля на 53% вища від ринкової вартості гаража. Вбачає за можливе отримання на користь ОСОБА_4 компенсації за частину (1/2) ринкової вартості гаража. 
У зв`язку з цим, представник ОСОБА_4 вважає, що поданий відзив на зустрічну позовну заяву є необґрунтованим та таким, що не спростовує доводів ОСОБА_4 . Запропонований ОСОБА_3 порядок та спосіб поділу майна суперечить фактичним обставинам справи та не відповідає вимогам закону. Натомість вимоги ОСОБА_4 , викладені у позовній заяві, є законними, справедливими та обґрунтованими, а відтак підлягають повному задоволенню судом (т.1, а.с.197-206).
24.09.2025 судом отримано від представника  ОСОБА_3 адвоката Крикун Т.О. заперечення, в якому зазначено, що ознайомившись з відповіддю на відзив сторона ОСОБА_3 подає на неї заперечення. Так, представник ОСОБА_4 зазначає, що ними наведено в зустрічному позові законні підстави для зменшення розміру частки ОСОБА_3 в подружньому майні. Такі заяви є голослівні, не підтвердженні взагалі жодними доказами. Щодо начебто істотного внеску ОСОБА_4 в набуття подружнього майна, то адвокат Крикун Т.О. зазначає наступне. Те що ОСОБА_4 мала офіційне місце роботи жодним чином не підтверджує її «істотний внесок» та не говорить про те, що саме вона «заробила на майно» чи утримувала сім`ю. ОСОБА_3 на протязі більше 20 років постійно їздив на заробітки закордон, а в той період часу коли перебував в Україні мав сезонні заробітки – робив «євроремонти». При мінімальній зарплаті, яку отримувала ОСОБА_4 , вона не могла сама утримувати домоволодіння, сім`ю, дітей та ще й чоловіка (як вказала представник в відповіді). Будинковолодіння було збудовано станом на 2019 рік початок 2020року, про що свідчать документи (техпаспорт, копія відповіді Державної архітектурно-будівельної інспекції від 09.01.2020 року, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності і т.д.). Івентаризаційна вартість – це ціна нерухомого об`єкта з урахуванням вартості його відновлення, тобто ступінь зносу плюс ціни на будматеріали і необхідні роботи. Інвентаризаційна вартість даного домоволодіння складає 454965 грн, а заробітна плата максимально у ОСОБА_4 складала в місяць 10000 грн. Отже очевидно, що при такому доході вона не могла сама, як пробує нас переконати її представник, побудувати будинковолодіння вартістю майже півмільйона грн. Більше того, неправдивою є та інформація що начебто її родичі (батько та двоюрідні брати) допомагали будувати будинок. ОСОБА_3 практично всі роботи виконував сам, так як якраз на ремонтах та будівництві він працює закордоном та в Україні(хоч і не офіційно). Так само, і сама ОСОБА_4 не виконувала жодних робіт ні по ремонту, ні по спорудженню домоволодіння. Ніяких коштів на придбання старого будинку в 2011році батьки ОСОБА_4 не давали. Дана заява голослівна, непідтверджена жодними доказами та має на меті зменшити законну частку в майні подружжя ОСОБА_3 . Не давали батьки і коштів на будівництво чи облаштування будинку. 
Щодо ухилення від участі в утриманні дітей та домоволодіння, то адвокат Крикун Т.О. зазначає наступне. Діти сторін вже досягли повноліття, а до 2022 року (до початку війни), сторони разом з дітьми жили спільно, однією сім`єю, вели спільно господарство і жодних причин говорити, що ОСОБА_3 до війни не утримував сім`ю немає. Про це свідчить навіть та обставина, що ОСОБА_4 ніколи не зверталася за стягненням аліментів, чи в інший спосіб не ставила питання, що ОСОБА_3 не утримує сім`ю. 
Щодо відчуження спільного майна – гаражу на шкоду інтересам сім`ї, то адвокат Крикун Т.О. зазначає наступне. ОСОБА_3 ніколи не відчужував спільного майна. Гараж, про який йде мова, з відома та зі згоди самої ОСОБА_4 було надано в володіння та користування її двоюрідній сестрі, так як сім`я ОСОБА_13 гаражем в м. Калуші не користувалася, оскільки має гараж в селі, де сторони (які були на той час подружжям) і планували жити. Розмови про отримання грошей ОСОБА_3 за гараж та використання їх на власні потреби – голослівні, безпідставні та не підтверджені жодними доказами. Позивач відповідач ОСОБА_3 вважає, що такі твердження мають на меті безпідставне та незаконне зменшення його частки в майні подружжя.
Щодо приховання факту здачі в найм спільної квартири та доходу, то адвокат Крикун Т.О. зазначає наступне. В квартирі ніхто сторонній не жив і не живе (там взагалі ніхто не живе), в цьому можна переконатися в будь-який момент просто прийшовши туди. ОСОБА_3 вважає, що це було придумано лише з метою дискредитувати його, щоб наполягати на незаконному зменшенні його частки в майні подружжя. Щодо надання можливості проживати в спільному будинку сторонній особі без згоди і відома позивачки. Це також не відповідає дійсності. ( ОСОБА_3 живе в будинку разом з кішкою, а не з якоюсь невідомою сторонньою особою). І така заява має на меті теж, що і попередня.
Щодо умисного замовчування факту розірвання шлюбу протягом тривалого часу та нових стосунків з метою отримання матеріальної вигоди за рахунок позивачки, то адвокат Крикун Т.О. зазначає наступне. ОСОБА_3 повідомляв неодноразово свою колишню дружину, що якщо вона не повернеться в Україну, то він з нею розлучиться. В 2023 році ОСОБА_4 на Великодні свята на кілька днів дійсно приїжджала в Україну. Саме тоді її ОСОБА_3 і попереджав, що подасть позов на розірвання шлюбу. ОСОБА_4 не бажала з ним залишатися, придумувала різні причини, хоч він просив побути її в Україні хоча б якийсь час. Лише через певний період він довідався, що його колишня дружина вже живе закордоном з іншим чоловіком, а його обманює, придумує різні відмовки. Особисте життя ОСОБА_3 в даний час не має жодного стосунку ні до справи, ні до ОСОБА_4 . Нові стосунки в нього виникли нещодавно, вже після розірвання шлюбу. Жінка, з якою в нього стосунки, лише нещодавно повернулася в село, де має власне житло, до цього вона проживала в місті з зовсім іншим чоловіком. В той же час сама ОСОБА_4 обманювала його, тоді як він впорядковував їх домоволодіння і доглядав за своєю хворою матір`ю, почала жити з іншим чоловіком і не підтримала ОСОБА_3 в важкий для нього період, при цьому сторони були ще в зареєстрованому шлюбі.
В даному письмовому запереченні зазначено, що ОСОБА_3 згідний, щоб все подружнє майно було поділено по 1/2 частині кожному, без присудження автомобіля чи гаражу сторонам в цілому. Також не заперечує, якщо автомобіль і гараж буде присуджено ОСОБА_4 , а йому їх відповідну компенсацію. На безпідставне та незаконне зменшення його частки в майні подружжя він не згідний, як і не згідний на присудження йому гаражу і автомобіля в цілому зі стягненням на користь колишньої дружини компенсацій їх вартості (т.1, а.с.209-212).
Ухвалою суду від 20.10.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду з викликом учасників справи (т.1, а.с.229-231).
В судовому засіданні представник ОСОБА_3 адвокат Крикун Т.О. позов ОСОБА_3 про поділ майна підтримала в повному обсязі. Щодо зустрічного позову, то сторона ОСОБА_3 визнає його частково. Поділ будинку та земельної ділянки просять провести по 1/2 частині кожному з подружжя, так як нема законодавчо передбачених підстав для відступлення від принципу рівності часток подружжя в майні, набутому за період шлюбу. Щодо гаражу та автомобіля, то ОСОБА_3 згідний, щоб все подружнє майно було поділено по 1/2 частині кожному, без присудження автомобіля чи гаражу сторонам в цілому. Адвокат Крикун Т.О. зазначила, що протягом усього подружнього життя ОСОБА_3 постійно дбав про інтереси сім`ї, заробляв закордоном значні кошти, які використовував для потреб сім`ї і придбання майна сім`ї, а також своєю працею доклав значних зусиль в спорудження нового будинку та господарських будівель і споруд по АДРЕСА_5 . Дані обставини підтверджено належними доказами. Також адвокат Крикун Т.О. підтримала твердження і заперечення, які були зазначені нею у позовній заяві, відзиві на зустрічний позов, запереченнях. Просила суд вирішити питання про розподіл судових витрат. При цьому вказала, що розмір витрат на правову допомогу змінився, додаткові докази на підтвердження розміру цих витрат будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення у порядку частини восьмої статті 141 ЦПК України.
В судовому засіданні представник ОСОБА_4 адвокат Крюкова Н.Т. заперечила проти задоволення первісного позову, підтримала зустрічний позов. Пояснення подала у письмовому вигляді (т.2, а.с.14-16). Адвокат Крюкова Н.Т. підтримала твердження і заперечення, які були зазначені нею у відзиві на первісний позов, зустрічному позові, відповіді на відзив на зустрічний позов. Адвокат Крюкова Н.Т. зазначила, що запропонований ОСОБА_4 спосіб поділу майна враховує фактичні обставини користування майном, інтереси сторін та спрямований на досягнення справедливого балансу між ними, тоді як позиція ОСОБА_3 є формальною та не відповідає реальним обставинам справи. Враховуючи сукупність досліджених доказів, поведінку сторін під час шлюбу та після його розірвання, а також положення чинного законодавства, вважає, що зустрічний позов підлягає задоволенню у повному обсязі, а у задоволенні первісного позову слід відмовити. Крім того, просить суд вирішити питання про розподіл судових витрат та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 понесені судові витрати. При цьому повідомляє суд, що докази на підтвердження розміру таких витрат будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення у порядку частини восьмої статті 141 ЦПК України.
Інші учасники справи в судове засідання не прибули.
Дослідивши та проаналізувавши докази по справі, заслухавши пояснення представників та показання свідків, суд дійшов наступних висновків.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.
Як визначено в ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом встановлено, що у відповідності до рішення Калуського міськрайонного суду від 13.11.2023 року (справа № 345/5200/23) шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , зареєстрований 03.11.1999 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Калушу, актовий запис №459 – розірвано. (т.1, а.с.21, а.с.101-102).
Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.05.2025 року реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:1518924826228, за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 0,1628 га, кадастровий номер 2622887401:01:002:0558, від 27.03.2018 року на підставі рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер: б/н, виданий: 16.03.2018, видавник: Студінська сільська рада Калуського р-ну Івано-Франківської області. (т.1, а.с.5). 
Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу:118914232 від 29.08.2018 року, за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 0,1628 га, кадастровий номер 2622887401:01:002:0558, від 27.03.2018 року на підставі рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер: б/н, виданий: 16.03.2018, видавник: Студінська сільська рада Калуського р-ну Івано-Франківської області. (т.1, а.с.127).
Відповідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, номер витягу НВ-9967549652025, земельна ділянка по АДРЕСА_1 , площею 0,1628 га, кадастровий номер 2622887401:01:002:0558, має цільове призначення: 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (т.1, а.с.6-11).
Нормативно грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер 2622887401:01:002:0558 складає 843315,42 грн згідно з Витягом № НВ-9967548942025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, дата формування витягу – 18.06.2025 (т.1, а.с.12).
Згідно технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 17.06.2025 року, інвентаризаційна справа №5801, будинковолодіння по АДРЕСА_1 складається з житлового будинку (літ.А, площа під забудовою 85,5 кв.м.), гаражу (літ.Б, площа під забудовою54,4 кв.м), ворота (№1), огорож (№2). (т.1, а.с.13-18). 
У відповідності до довідки №5801 від 17.06.2025 року вартість домоволодіння по АДРЕСА_1 зроблена на підставі інвентаризації становить 454965 грн. ( т.1, а.с.19).
Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.01.2020 року, індексний номер витягу: 198147804, за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на житловий будинок з господарською будівлею та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с.20, а.с.124-125).
Згідно договору купівлі-продажу домоволодіння від 17.09.2011 року, укладеного між ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Зіняк О.І., та зареєстрованого в реєстрі за № 4364, ОСОБА_4 прийняла у власність (купила) домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 (т.1, а.с.22).
У відповідності до Витягу про Державну реєстрацію прав № 31540899 від 05.10.2011 року за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 17.09.2011року (т.1, а.с.23). 
Згідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 18.01.2007 року з поточною інвентаризацією станом на 02.08.2011 року, реєстраційний №20348110, будинковолодіння по АДРЕСА_1 складалося з житлового будинку (літ.А , площа забудови 52,8 кв.м.), літня кухня (літ.Б, площа забудови 28,3 кв.м), вбиральня 1шт (літ.В), ворота (1), огорож (2). (т.1, а.с.24-26).
19.04.2019 було видано Будівельний паспорт на будівництво індивідуального житлового будинку та господарських будівель по АДРЕСА_1 реєстраційний номер 29/19-04.19 , замовник ОСОБА_4 . (т.1, а.с.29-33).
Згідно відповіді управління державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області від 09.01.2020№14/10093.5/2020, розглянуто подану декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта, а саме: «Будівництво індивідуального житлового будинку та господарських будівель; АДРЕСА_1 » та зареєстровано за реєстраційним номером ІФ 141200091450. (т.1, а.с.34). 
У відповідності до рішення Студінської сільської ради Калуського району від 16.03.2018 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в с. Студінка Калуського району Івано-Франківської області гр. ОСОБА_4 площею 0,1628 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 2622887401:01:002:0558, що розміщена за адресою АДРЕСА_1 , та передано її у власність ОСОБА_4 . (т.1, а.с.35, а.с.126). 
Згідно інформаційної довідки № 412106215 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 07.02.2025 року за ОСОБА_3 29.01.2007 року зареєстровано право власності на гараж Б-4 по АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, Д-1804, від 26.12.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Калуського нотаріального округу Тихан О.М. (т.1, а.с.68, 128).
У відповідності до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 13371258 від 29.01.2007 року за ОСОБА_3 29.01.2007 року зареєстровано за реєстровим номером 17244184 право власності на гараж Б-4 по АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, Д-1804, від 26.12.2006року, посвідченого приватним нотаріусом Калуського нотаріального округу Тихан О.М. (т.1, а.с.69, 129).
Згідно договору купівлі-продажу гаражу від 26.12.2007 року, укладеного між ОСОБА_16 та ОСОБА_3 , посвідченим приватним нотаріусом Тихан О.М., та зареєстрованим за № Д-1804, ОСОБА_3 купив в цілому гараж, який знаходиться в АДРЕСА_2 . (т.1, а.с.70-71, 130-131).
У відповідності до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу з 29.08.2013 року за ОСОБА_3 зареєстровано власність на транспортний засіб, д.н.з. НОМЕР_1 , 2006 р.в. (т.1, а.с.72, 132).
Згідно довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості (Додаток 2 до Порядку ведення єдиної бази даних про звітів про оцінку) від 05.08.2025 року на житловий будинок по АДРЕСА_1 , оціночна вартість об`єкта оцінки 1480024,14 грн, оціночна вартість поліпшень 1251840,94 грн, оціночна вартість земельної ділянки 228183,20 грн. (т.1, а.с.140-142).
Згідно довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості (Додаток 2 до Порядку ведення єдиної бази даних про звітів про оцінку) від 05.08.2025 року на гараж за адресою: гараж НОМЕР_2 , оціночна вартість об`єкта оцінки 180939,78 грн, оціночна вартість поліпшень 180939,78 грн. (т.1, а.с.143-145).
Згідно долученого бюлетня автотоварознавця (електронна версія) на автобуси Opel Vivaro L1H1 1.9 CDTI, 2006 р.в., ціна пропозиції 298460 грн, ціна продажу 277620 грн. (т.1, а.с.146)
У відповідності до довідки №б/н від 13.03.2026 року, наданої ФОП ОСОБА_17 , який являється інженером з інвентаризації нерухомого майна, інвентаризаційна вартість гаражу Б-4 по АДРЕСА_1 станом на 13.03.2026 року становить 132450 грн. (т.2, а.с.6).
Як вбачається з закордонного паспорта ОСОБА_4 , вона в 2017, 2019, 2022 роках перетинала кордон України (т.1, а.с.61-64, а.с.105-108).
ОСОБА_18 (донька сторін, ІНФОРМАЦІЯ_1 ) також в 2017, 2019, 2022 роках перетинала кордон України (т.1, а.с.110-113).
ОСОБА_19 (син сторін, ІНФОРМАЦІЯ_2 ) також в 2022 та 2024 роках перетинав кордон України (т.1, а.с. 114-115).
28.08.2021 ОСОБА_4 здійснила оплату за навчання доньки ОСОБА_20 в сумі 9000,00 грн (т.1, а.с.117).
З трудової книжки ОСОБА_4 вбачається, що вона була офіційно працевлаштована з 22.10.2008 по 29.12.2017, з 02.01.2018 по 05.11.2018, з 21.08.2019 по 22.12.2021. Це підтверджується довідкою ПФУ від 10.06.2022 (т.1, а.с.118-120, а.с.121-123).
04.08.2025 ОСОБА_4 було оплачено земельний податок в сумі 1515,65 грн (т.1, а.с.135-136).
Також до матеріалів справи долучений заповіт від 17.02.202, з якого вбачається, що ОСОБА_8 заповіла все своє майно ОСОБА_3 . У витягу з Державного реєстру речових прав від 07.11.2023 зазначено, що ОСОБА_8 укладено договір довічного утримання від 07.11.2023, обтяження накладено на квартиру в АДРЕСА_6 . (т.1, а.с.133, 134).
Судовим наказом № 345/4594/20 виданим 30.12.2020 року Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області було стягнуто з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «М-Монтаж» заборгованість зі сплати житлово-комунальних послуг в сумі 1576,61 грн (т.1, а.с.137-139).
На підтвердження факту, що ОСОБА_4 переказувала ОСОБА_3 кошти протягом періоду з 11.06.2024 по 30.11.2024 суду надано роздруківки з онлайн банкінгу на загальну суму 52087,33 грн. (1155,90 швейцарських франків) (т.1, а.с.147-156).
Також до матеріалів справи долучено письмову заяву ОСОБА_21 від 05.08.2025, в якій вона зазначає, що 10.12.2024 вона особисто передала ОСОБА_3 від ОСОБА_4 грошові кошти готівкою в сумі 500,00 швейцарських франків. Передача коштів здійснювалася як фінансова підтримка чоловіка від дружини. (т.1, а.с.157).
До матеріалів справи долучено письмову заяву ОСОБА_10 від 08.08.2025, в якій вона зазначає, що: 06.02.2024 вона особисто передала ОСОБА_3 від ОСОБА_4 грошові кошти готівкою в сумі 1500,00 швейцарських франків, 27.04.2024 – 3000,00 швейцарських франків. Передача коштів здійснювалася як фінансова підтримка чоловіка від дружини. (т.1, а.с.158).
26.05.2025 представником ОСОБА_4 було направлено ОСОБА_3 лист з пропозицією вирішити питання поділу майна подружжя у добровільному, позасудовому порядку шляхом укладення Договору про поділ майна подружжя, що підтверджується листом № 26/05 від 26.05.2025 року, який залишився без відповіді (т.1, а.с.164).
Як вбачається з закордонного паспорта ОСОБА_3 , він в 2017, 2018, 2019, 2021 роках перетинав кордон України (т.1, а.с.190-194).
Також стороною ОСОБА_4 долучено до матеріалів справи скріншот переписки між сторонами, у якій сторони обговорюють розлучення між ними та власність на будинок. Жодних висновків з цієї переписки суд зробити не може (т.1, а.с.167, 173).
Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_22 (жителька с.Студінка, проживає по сусідству за адресою: АДРЕСА_1 ; з її подвір`я видно будинок Ліляковських) зазначила, що з 2012 року знайома з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , вони дружили, постійно зустрічалися, допомагали один одному, проводили спільні святкування. 
Свідок ОСОБА_22 зазначила, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спільно будували будинок в с. Студінка. Свідок постійно бачила на будівництві батьків ОСОБА_23 , майстри були чужі (з іншого села). ОСОБА_24 часто їздив закордон, приїжджав на 1-2 місяці, казав, що сім`ю треба забезпечувати, вчити дітей. 
Свідок ОСОБА_22 зазначила, у квітні 2022 року ОСОБА_4 виїхала за кордон (це було спільне рішення подружжя), після цього свідок ОСОБА_22 тісно спілкувалася з ОСОБА_24 . З цього часу ОСОБА_23 двічі приїжджала додому. Свідок часто міняла гроші в обміннику для ОСОБА_24 , кілька разів ОСОБА_24 просив її забирати посилки. Також свідок повідомила, що гараж на подвір`ї будувався вже під час війни – ОСОБА_24 казав, що завершить будівництво, якщо ОСОБА_23 пришле гроші. Також свідок ОСОБА_22 зазначила, що після виїзду закордон ОСОБА_23 часто дзвонила, питала про ОСОБА_24 , цікавилася ним. 
Потім восени 2023 року ОСОБА_3 різко обірвав стосунки з ОСОБА_22 , сказав, що не буде з нею спілкуватися і попросив більше не приходити (до сьогоднішнього дня ОСОБА_24 майже не вітається з нею). Через деякий час свідок ОСОБА_22 дізналася, що ОСОБА_3 почав стосунки зі ОСОБА_25 . Восени 2023 року ОСОБА_24 з ОСОБА_26 на фейсбук сторінці опублікували, що вони пара. Також свідок ОСОБА_22 зазначила, що після того, як ОСОБА_27 виїхала, вона часто бачить ОСОБА_28 біля будинку Ліляковських. Потім ОСОБА_29 завагітніла. 
Свідок ОСОБА_22 не знає, хто зараз проживає в АДРЕСА_7 . Також свідок бачила на сторінці ОСОБА_30 оголошення про здачу в оренду квартири в Калуші, в якій раніше проживали ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .
Нещодавно ОСОБА_4 повідомила ОСОБА_22 , що після розлучення з ОСОБА_3 вона почала стосунки з іншою людиною.
Також ОСОБА_22 повідомила, що літом 2023 року в будинку Ліляковських разом з ОСОБА_24 два місяці проживала його мама, яка хворіла. Однак у ОСОБА_24 з матір`ю виник конфлікт, після чого сестра забрала маму до себе. 
Свідок ОСОБА_22 також зазначила, що під час шлюбу з ОСОБА_31 не зловживав алкогольними напоями, однак останнім часом часто бачить його у стані алкогольного сп`яніння. (т.1, а.с.235, 236, 234).
Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_32 (жителька м.Калуш, знайома ОСОБА_4 , колега по роботу ОСОБА_33 ) повідомила, що вона працює на роботі разом з ОСОБА_34 в магазині. З 2023 року по квітень 2024 року свідок перебувала в декретній відпустці, однак постійно приходила в магазин і бачила, як ОСОБА_3 обнімався з ОСОБА_26 . Люба проживала в м.Калуші, а на вихідні приїжджала до села до ОСОБА_24 . Свідку відомо, що ОСОБА_29 , коли переїхала в село до ОСОБА_24 , здавала квартиру в м.Калуші (належну ОСОБА_13 ). Також свідок ОСОБА_32 повідомила, що ОСОБА_29 їй жалілася на те, що ОСОБА_3 казав їй виїхати з хати на той час, коли приїжджала його дочка. Також ОСОБА_35 (кума ОСОБА_36 , двоюрідна сестра ОСОБА_4 ) розповідала їй, що вона передавала ОСОБА_24 гроші від ОСОБА_23 (франки) в 2023 і 2024 роках. (т.1, а.с.235, 236, 233).
Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_37 (жителька с.Студінка, проживає недалеко від будинку за адресою: АДРЕСА_1 ) зазначила, що ОСОБА_3 є хорошим майстром, який виконує роботи по будівництву будинків (в тому числі допомогав в будівництві будинку свідку, вона йому платила за роботу). Свідок ОСОБА_37 бачила, як ОСОБА_3 сам (своїми руками) будував будинок, майстів не наймав (йому допомагали підсобники). В який період (протягом яких років) проводилося будівництво свідок сказати не може. В період будівництва ОСОБА_4 бачила рідко. Свідок близько з ОСОБА_4 не спілкувалася, родичів ОСОБА_4 свідок не знає. За які гроші будувався будинок свідок не знає. ОСОБА_3 сам розповідав свідку, що він їздив на заробітки, привозив гроші. Також свідок підтвердила, що на даний час ОСОБА_3 проживає разом з ОСОБА_26 , ОСОБА_37 є дружиною дядька ОСОБА_30 . (т.1, а.с.240, 241, 238).
Допитаний в судовому засіданні як свідок ОСОБА_38 (житель с.Студінка, проживає недалеко від будинку за адресою: АДРЕСА_1 ) зазначив, що ОСОБА_3 є хорошим майстром, який виконує роботи по будівництву будинків, проводив ремонтні роботи людям в селі на платній основі (в тому числі допомогав в ремонті будинку свідку). ОСОБА_38 зазначив, що бачив, як ОСОБА_3 сам будував свій будинок, йому допомагав один чоловік (свідок приблизно через день проїжджав повз будинок ОСОБА_3 ). ОСОБА_3 мурував, робив дах. Дружину ОСОБА_23 на будові бачив рідко. В який період (протягом яких років) проводилося будівництво свідок сказати не може, зазначив, що будинок почали будувати відразу після того, як купили стару хату. ОСОБА_3 постійно щось добудовує. Також свідок зазначив, що ОСОБА_3 розповідав йому, що він їздив на заробітки закордон і у Київ, привозив гроші. За які гроші будувався будинок свідок не знає. Також свідок ОСОБА_38 зазначив, що він є дядьком ОСОБА_30 , з якою на даний час живе ОСОБА_3 приблизно рік. ОСОБА_38 близько не спілкується з Любою. (т.1, а.с.240, 241, 239).
Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Статтею 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.
В свою чергу, слід зазначити, що згідно з ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Як передбачено в ч.ч. 1, 3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Крім того, як зазначено в правовій позиції Верховного Суду України від 25.11.2015 року по справі №6-2333цс15, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
Тобто, критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за яке таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.
Аналогічна правова позиція також викладена й в постанові Верховного Суду України від 02.10.2013 року по справі №6-79цс13.
Згідно із ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України).
Згідно із роз`ясненнями, наданими у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними.
Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.
Наведені висновки сформульовано у постанові Верховного Суду від 04 березня 2021 року у справі № 343/1294/18 (провадження № 61-14494св20).
Також чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства. Постанова ВС КЦС від 18 жовтня 2023 року у справі № 504/3831/19 (провадження № 61-7849св23).
Крім того, частина 2 ст. 61 СК України передбачає, що об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.
Предметом спору в даній справі є: 
- будинковолодіння (житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами) по АДРЕСА_5 – реєстрацію права власності на будинок здійснено за ОСОБА_4 27.01.2020;
- земельна ділянка (для обслуговування будинку) площею 0,1628 га, що знаходиться по АДРЕСА_5 , кадастровий номер 2622887401:01:002:0558 – була передана у власність рішенням сесії сільської ради 16.03.2018; 
- гараж Б-4 площею 26,80 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
- автомобіль марки OPEL VIVARO 2006 року випуску, номерний знак транспортного засобу НОМЕР_1 – придбаний в 2013 році.
Судом встановлено, що вказані об`єкти придбані під час перебування сторін у шлюбі. Сторони не заперечують, що вищевказані об`єкти придбані під час перебування сторін у шлюбі та є об`єктами спільного майна подружжя.
Сторона ОСОБА_4 просить відступити від засад рівності часток подружжя (щодо будинковолодіння та земельної ділянки), з огляду на такі обставини: істотний внесок ОСОБА_4 у набутті майна; ухилення від участі в утриманні дітей та домоволодіння; відчуження ОСОБА_3 спільного майна (гаража) на шкоду інтересам сім`ї; приховування факту здачі в найм спільної квартири та доходу, отриманого від цього; надання можливості проживати в спільному будинку сторонній особі без згоди і відома ОСОБА_4 ; умисне замовчування факту розірвання шлюбу протягом тривалого часу та нових стосунків з метою отримання матеріальної вигоди за рахунок ОСОБА_4 . 
З досліджених матеріалів справи судом встановлено, що ці об`єкти було придбано (побудовано) за кошти подружжя. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 під час перебування в шлюбі отримували доходи ( ОСОБА_4 офіційно працювала та їздила закордон, ОСОБА_3 їздив закордон, а також здійснював будівельні, ремонтні роботи). Заробітна плата (доходи), яку отримували кожна із сторін, є спільною сумісною власністю подружжя. Суду не надано жодних доказів, що вищевказане майно було придбано (побудовано) за кошти інших осіб. Крім того, ОСОБА_3 докладав зусиль щодо будівництва будинку своєю працею (що підтвердили свідки). Твердження ОСОБА_4 про те, що більшість коштів на придбання будинку та земельної ділянки дали її батьки, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження, жодних доказів даного факту суду не надано. Також твердження ОСОБА_4 про те, що весь тягар матеріального забезпечення сім`ї під час перебування у шлюбі вона здебільшого несла сама, також не підтверджено.
Також судом встановлено, що сторони розірвали шлюб 13.11.2023 року (у відповідності до заочного рішення Калуського міськрайонного суду від 13.11.2023 року -справа № 345/5200/23). Суд не бере до уваги твердження ОСОБА_4 про те, що їй не було відомо про винесення даного заочного рішення. ОСОБА_4 мала можливість після його отримання звернутися до суду з заявою про перегляд заочного рішення чи подати апеляційну скаргу.
Щодо твердження ОСОБА_4 про те, що після розірвання шлюбу вона передавала грошові кошти ОСОБА_3 та здійснювала грошові перекази, то суд зазначає, що предметом спору в даній справі є поділ спільного майна подружжя (вище переліченого), придбаного за час шлюбу. Тому грошові відносини сторін після розірвання шлюбу не є предметом спору в даній справі. Крім того,  ОСОБА_3 не заперечує щодо отримання від ОСОБА_4 грошових переказів на загальну суму 52087,33 грн та зазначає, що ці гроші пішли на утримання спільної квартири сторін та на закінчення будівництва спільного домоволодіння сторін. Щодо твердження ОСОБА_4 про те, що вона передавала готівкою грошові кошти ОСОБА_3 через інших осіб, то дане твердження не підтверджено належними доказами (відсутні розписки ОСОБА_3 про отримання готівкових коштів).
Щодо твердження ОСОБА_4 про те, що після виїзду закордон вона самостійно забезпечувала дітей (покривала витрати на утримання сина, фінансувала навчання доньки), то суд звертає увагу, що згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Виходячи із вимог ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Таким чином, у випадку необхідності коштів для утримання дітей (в тому числі повнолітніх, які навчаються) ОСОБА_4 мала (має) можливість звернутися до суду з вимогами про стягнення аліментів на утримання дітей з  ОСОБА_3 . Проживання після виїзду закордон ОСОБА_4 разом з дітьми та здійснення нею витрат на їх утримання не є підставою для збільшення частки ОСОБА_4 у спільному майні подружжя.
Крім того, твердження ОСОБА_4 про відчуження ОСОБА_3 спільного майна (гаража) на шкоду інтересам сім`ї в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження. Судом встановлено, що він придбаний за час перебування сторін в шлюбі та на сьогоднішній день зареєстрований на ім`я ОСОБА_3 . Також не підтверджено і твердження ОСОБА_3 про вибуття гаражу з його користування та фактичне володіння гаражем родичами ОСОБА_4 . Таким чином, вищевказаний гараж є спільною сумісною власністю подружжя.
Щодо твердження ОСОБА_4 про приховування факту здачі в найм спільної квартири та доходу, отриманого від цього, то судом встановлено наступне. Квартира по АДРЕСА_3 належить в частках ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , і вона не є спільною сумісною власністю подружжя. Судом не отримано належних доказів того, що ОСОБА_3 здавав квартирантам цю квартиру. Крім того, на думку суду, факт здачі в оренду даної квартири чи інформація про осіб, які проживають чи проживали в даній квартирі, не мають жодного відношення до предмету спору в даній справі – поділу спільної сумісної власності подружжя.
Так само не має стосунку до предмету позову інформація про осіб, які проживають чи проживали в спільному будинку сторін без згоди і відома ОСОБА_4 .
Щодо твердження ОСОБА_4 про ухилення ОСОБА_3 від участі в утриманні домоволодіння, то судом вже було встановлено, що під час перебування у шлюбі у обох сторін був дохід. Надана ОСОБА_4 квитанція про оплату земельного податку не підтверджує ухилення ОСОБА_3 від участі в утриманні домоволодіння. Також не підтверджує цього твердження і наявність боргу в 2020 році за комунальні послуги по квартирі за адресою АДРЕСА_3 .
Також суд зазначає, що особисте життя сторін після розірвання шлюбу не має жодного стосунку до предмету позову.
Таким чином, враховуючи всі досліджені судом обставини справи, суд не вбачає підстав для відступу від засад рівності часток подружжя (щодо будинковолодіння, земельної ділянки та гаражу).
Щодо позовної вимоги зустрічного позову про визнання спільним майном подружжя автомобіля марки OPEL VIVARO 2006 року випуску, номерний знак транспортного засобу НОМЕР_1 , виділення цього автомобіля ОСОБА_3 та стягнення з нього на користь ОСОБА_4 грошової компенсації за частину ринкової вартості автомобіля, то суд зазначає наступне.
Відповідно до частини третьої статті 370 ЦК України виділ частки з майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
Як зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. 
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Стороною ОСОБА_4 надано суду бюлетень автотоварознавця (електронна версія) на автобуси Opel Vivaro L1H1 1.9 CDTI, 2006 р.в., в якому зазначено, що ціна пропозиції 298460 грн, ціна продажу 277620 грн. (т.1, а.с.146). Проте даний документ не підтверджує дійсну вартість автомобіля на час розгляду справи. 
Стороною ОСОБА_4 не надано жодних документів щодо дійсної вартості автомобіля на час розгляду справи. 
Також жодною із сторін не надано суду висновок експерта про дійсну вартість автомобіля на час розгляду справи. Жодною із сторін не заявлялися клопотання про призначення експертизи для визначення дійсної вартості автомобіля на час розгляду справи.
У зв`язку з цим, у суду немає підстав для вирішення питання про виділення спірного автомобіля ОСОБА_3 та стягнення з нього на користь ОСОБА_4 грошової компенсації за частину вартості автомобіля, оскільки у суду відсутня інформація про дійсну вартість автомобіля на час розгляду справи. 
Враховуючи всі обставини даної справи, суд приходить до висновку, що первісний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя слід задовольнити, а зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 слід задовольнити частково. Провести поділ майна подружжя, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнавши: за ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності на: 1/2 частину будинковолодіння (житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами) по АДРЕСА_5 ; 1/2 частину земельної ділянки (для обслуговування будинку) площею 0,1628 га, що знаходиться по АДРЕСА_5 , кадастровий номер 2622887401:01:002:0558; 1/2 частину гаражу Б-4 площею 26,80 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Також визнати за ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 ) право власності на: 1/2 частину будинковолодіння по АДРЕСА_5 ; 1/2 частину земельної ділянки (для обслуговування будинку) площею 0,1628 га, що знаходиться по АДРЕСА_5 , кадастровий номер 2622887401:01:002:0558; 1/2 частину гаражу Б-4 площею 26,80 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У задоволенні решти вимог зустрічного позову (щодо спірного автомобіля) слід відмовити.
Щодо понесених судових витрат сторонами, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підтвердження вартості будинковолодіння (житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами) по АДРЕСА_5 стороною ОСОБА_3 надано довідку №5801 від 17.06.2025 року (зроблена на підставі інвентаризації), згідно якої вартість будинковолодіння становить 454965 грн. (т.1, а.с.19).
На підтвердження вартості будинковолодіння (житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами) по АДРЕСА_5 стороною ОСОБА_4 надано довідку про оціночну вартість об`єкта нерухомості (Додаток 2 до Порядку ведення єдиної бази даних про звітів про оцінку) від 05.08.2025 року, згідно якої оціночна вартість об`єкта оцінки 1480024,14 грн, оціночна вартість поліпшень 1251840,94 грн. (т.1, а.с.140-142). У зустрічному позові повна вартість будинковолодіння зазначена - 1251840,94 грн.
При визначенні вартості будинковолодіння суд бере до уваги довідку №5801 від 17.06.2025 року, оскільки вона зроблена на підставі інвентаризації та відображає дійсну вартість будинковолодіння. Таким чином, вартість будинковолодіння (житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами) по АДРЕСА_5 становить - 454965 грн.
На підтвердження вартості земельної ділянки (для обслуговування будинку) площею 0,1628 га, що знаходиться по АДРЕСА_5 стороною ОСОБА_3 надановитяг № НВ-9967548942025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, дата формування витягу – 18.06.2025, згідно якого нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає 843315,42 грн (т.1, а.с.12).
На підтвердження вартості земельної ділянки (для обслуговування будинку) площею 0,1628 га, що знаходиться по АДРЕСА_5 стороною ОСОБА_4 надано довідку про оціночну вартість об`єкта нерухомості (Додаток 2 до Порядку ведення єдиної бази даних про звітів про оцінку) від 05.08.2025 року, згідно якої оціночна вартість земельної ділянки становить 228183,20 грн. (т.1, а.с.140-142).
При визначенні вартості земельної ділянки суд бере до уваги витяг № НВ-9967548942025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, оскільки в даному документі вартість земельної ділянки визначена на підставі технічної документації та відображає дійсну вартість земельної ділянки. Таким чином, вартість земельної ділянки (для обслуговування будинку) площею 0,1628 га, що знаходиться по АДРЕСА_5 становить - 843315,42 грн .
На підтвердження вартості гаражу Б-4 площею 26,80 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , стороною ОСОБА_3 надано довідку №б/н від 13.03.2026 року, виготовлену ФОП ОСОБА_17 , кий являється інженером з інвентаризації нерухомого майна, згідно якої інвентаризаційна вартість гаражу Б-4 по АДРЕСА_1 станом на 13.03.2026 року становить 132450 грн. (т.2, а.с.6).
На підтвердження вартості гаражу Б-4 площею 26,80 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , стороною ОСОБА_4 надано довідку про оціночну вартість об`єкта нерухомості (Додаток 2 до Порядку ведення єдиної бази даних про звітів про оцінку) від 05.08.2025 року, згідно якої оціночна вартість об`єкта оцінки становить 180939,78 грн, (т.1, а.с.143-145).
При визначенні вартості гаражу суд бере до уваги довідку №б/н від 13.03.2026 року, виготовлену ФОП ОСОБА_17 , який являється інженером з інвентаризації нерухомого майна, оскільки вона зроблена на підставі інвентаризації та відображає дійсну вартість гаражу. Таким чином, вартість гаражу Б-4 площею 26,80 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 становить - 132450 грн.
При визначенні ціни позову стороною ОСОБА_4 надано суду бюлетень автотоварознавця (електронна версія) на автобуси Opel Vivaro L1H1 1.9 CDTI, 2006 р.в., в якому зазначено, що ціна пропозиції 298460 грн, ціна продажу 277620 грн. (т.1, а.с.146). У зустрічному позові зазначено, що повна вартість автомобіля марки OPEL VIVARO 2006 року випуску, номерний знак транспортного засобу НОМЕР_1 – 277620,00 грн. Оскільки інших документів суду не надано, при розрахунку судового збору суд бере до уваги цю суму.
Таким чином, ціна первісного позову  ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя становить 649140,21 грн (1/2 від вартості домоволодіння та земельної ділянки.
Ціна зустрічного позову  ОСОБА_4 до ОСОБА_3 становить 1070555,28 грн (1/2 вартості автомобіля – 138810,00 грн, 1/2 вартості гаражу – 66225,00 грн, 2/3 вартості будинковолодіння – 303310,00 грн, 2/3 вартості земельної ділянки – 562210,28 грн).
Згідно ч.2 ЗУ «Про судовий збір», ставки судового збору встановлюються у таких розмірах:
-за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем – 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
-позовної заяви про поділ майна при розірванні шлюбу - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Таким чином, максимальний розмір судового збору - 3 прожиткові мінімуми для працездатних осіб встановлюється у тих випадках, якщо позовна заява про поділ майна подається одночасно з позовом про розірвання шлюбу. Якщо позовна заява про поділ майна не подається одночасно з позовом про розірвання шлюбу, то це є позов майнового характеру, за який максимальний розмір судового збору - 5 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
В даному випадку спір сторін про поділ майна не розглядається судом одночасно з позовом про розірвання шлюбу, тому кожна зі сторін повинна була сплатити судовий збір: 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Стороною ОСОБА_5 було оплачено судовий збір – 1% від ціни позову, що становить 6491,40 грн (квитанція – т.1, а.с.4).
Оскільки судом вимоги первісного позову задоволено повністю, то з  ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 слід стягнути судовий збір в сумі 6491,40 грн.
При подачі зустрічного позову стороною ОСОБА_4 оплачено судовий збір в розмірі 9084,00 грн (платіжна інструкція – т.1, а.с.98), хоча 1% від ціни позову становить – 10705,55 грн.
Таким чином, суд приходить до висновку, що з ОСОБА_4 слід стягнути на користь держави недоплачену суму судового збору в розмірі 1621,55 грн.
Зустрічний позов судом задоволено частково на суму 715365,21 грн (1/2 вартості гаражу – 66225,00 грн, 1/2 вартості будинковолодіння – 227482,50 грн, 1/2 вартості земельної ділянки – 421657,71 грн), що складає 66,82% від ціни зустрічного позову.
Таким чином, суд приходить до висновку, що з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 слід стягнути судовий збір в сумі 7153,45 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.4, 13, 141, 258-265, 354 ЦПК України, суд -
УХВАЛИВ:
Первісний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя – задовольнити. 
Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 – задовольнити частково.
Провести поділ майна подружжя, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнавши:
за ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності на: 
-1/2 частину будинковолодіння (житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами) по АДРЕСА_5 ;
-1/2 частину земельної ділянки (для обслуговування будинку) площею 0,1628 га, що знаходиться по АДРЕСА_5 , кадастровий номер 2622887401:01:002:0558; 
-1/2 частину гаражу Б-4 площею 26,80 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
за ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 ) право власності на:
- 1/2 частину будинковолодіння по АДРЕСА_5 ;
- 1/2 частину земельної ділянки (для обслуговування будинку) площею 0,1628 га, що знаходиться по АДРЕСА_5 , кадастровий номер 2622887401:01:002:0558;
-1/2 частину гаражу Б-4 площею 26,80 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
У задоволенні решти вимог зустрічного позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір в сумі 6491,40 грн.
Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 ) судовий збір в сумі 7153,45 грн.
Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь держави недоплачену суму судового збору в розмірі 1621,55 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Повний текст рішення складено 29.04.2026.

Головуючий