ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

17 червня 2026 року 
м. Київ

справа №528/759/23
провадження № 61-4477св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Воробйової І. А., Зайцева А. Ю.,

учасники справи:
позивач -   ОСОБА_1 , 
відповідач -     ОСОБА_2 ,
третя особа -Гребінківська міська рада Полтавської області, 
розглянув при попередньому розгляді справи у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 24 вересня 2024 року у складі судді Сайко О. О.та постанову Полтавського апеляційного суду від 13 березня 2025 року у складі колегії суддів: Панченка О. О., Пікуля В.П., Одринської Т.В., 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог 
У травні 2023 року    ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до     ОСОБА_2 про припинення права власності внаслідок знищення майна. 
В обґрунтування позову посилалась на те, що у червні 2016 року її родина фактично придбала у ОСОБА_2 аварійний глиняний будинок «А-1», 1941 року забудови, розташований по     АДРЕСА_1 , ринкова вартість якого, згідно проведеної оцінки, станом на 10 червня 2016 року складала 4 815,00 грн. 

ОСОБА_2 мав право власності на вказаний будинок на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 грудня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Гребінківського районного нотаріального округу Полтавської області Радзівон Н. В. (спадкова справа № 5/2013 зареєстрована в реєстрі № 788).

15 червня 2016 року ОСОБА_3 , діючи за довіреністю в інтересах своєї дружини ОСОБА_1 , підписав з ОСОБА_4 , яка діяла в інтересах ОСОБА_2 , акт прийому-передачі (покази приладів обліку, стан будівель, наявність будов, тощо) будівель, розташованих по  АДРЕСА_1 . 

При цьому, крім будинку «А-1» за вказаною адресою також знаходився недобудований та не введений в експлуатацію аварійний будинок «В-1».

Не маючи на нього правовстановлюючого документу, ОСОБА_2 передавав його позивачці під реконструкцію, фактично як будматеріали.

Зазначений недобудований будинок «В-1» після обстеження фахівцями визнано таким, що непридатний для використання.

Разом із тим, як виявилося згодом, у відповідача ОСОБА_2 було відсутнє право на земельну ділянку по      АДРЕСА_1 , у зв`язку із чим ОСОБА_1 позбавлена того, на що вона розраховувала під час домовленості з ОСОБА_2 про купівлю-продаж будинку «А-1», оскільки це унеможливило укладення нотаріально посвідченої угоди.

При цьому позивачка вважає, що сторони виконали всі умови договору купівлі-продажу будинку «А-1», у результаті яких наступили юридичні наслідки, тобто договір купівлі-продажу відбувся. 

Однак, відповідач для укладення договору купівлі-продажу будинку «А-1» особисто не приїхав, відповідну довіреність не надав, правовстановлюючих документів на земельну ділянку по АДРЕСА_1 не представив.

За таких обставин, ОСОБА_1 втратила можливість нотаріально посвідчити правочин (договір купівлі-продажу будинку «А-1»). 

Крім цього позивачка повідомила, що для введення в експлуатацію будинку «В-1» в АДРЕСА_1 необхідно було усунути значні будівельні порушення шляхом повної його перебудови. 

Позивачкою та її сім`єю була проведена така перебудова, внаслідок чого 28 березня 2022 року введено в експлуатацію новий житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 (реєстраційний номер в реєстрі будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва щодо реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта - ІУ101220330658). 

Водночас, як стверджує позивачка, глинобитний житловий будинок «А-1», 1941 року забудови, та інші споруди, які були розташовані за вищевказаною адресою та раніше належали відповідачу, зруйнувались з часом.

Факт знищення майна, що є предметом спору, підтверджено довідкою експерта- фізичної особи-аідприємця ОСОБА_5 від 25 квітня 2017 року №18/32, актом виконаних робіт № 7 від 21 вересня 2016 року, довідкою головного архітектора Гребінківської районної державної адміністрації від 24 лютого 2017 року № 01-12/12, технічним паспортом від 03 травня 2019 року, технічним паспортом від 26 квітня 2022 року та інформаційною довідкою від 22 червня 2022 року № 9512.

Однак, глинобитний житловий будинок «А-1», 1941 року забудови, та інші споруди, які раніше були розташовані за вищевказаною адресою та в подальшому зруйновані, до цього часу не виключені з відповідного державного реєстру, право власності на них відповідача не припинено. 

При таких обставинах, на думку    ОСОБА_1 , саме відповідач     ОСОБА_2 повинен був приїхати в м. Гребінка та подати відповідну заяву в ЦНАП про виключення з Державного реєстру відомостей, зокрема, про аварійну глиняну хату «А-1», 1941 року забудови, однак цього не зробив.

Разом із тим, на цей час місце перебування   ОСОБА_6 невідоме, останнє відоме місце його реєстрації: АДРЕСА_2 , тобто - тимчасово окупована територія.

Позивачка зазначає, що без припинення права власності попереднього власника ОСОБА_2 щодо об`єкту неіснуючого нерухомого майна в неї відсутня можливість зареєструвати в державному реєстрі нерухомого майна право власності на новозбудований житловий будинок.

Посилаючись на викладені обставини,    ОСОБА_1  просила суд припинити право власності ОСОБА_2 на об`єкт нерухомого майна: будинок «А-1», сарай «Б», вбиральня «Г», сарай «Д», огорожа № 2, колодязь № 3, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , з реєстрацією припинення у зв`язку зі знищенням майна.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 24 вересня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано, зокрема, тим, що позивачка не навела належних доказів того, що власник знищеного нерухомого майна ОСОБА_7 надав їй дозвіл на розпорядження цим майном, у тому числі і шляхом його знесення.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням,     ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Полтавського апеляційного суду від 13 березня 2025 року апеляційну скаргу   ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 24 вересня 2024 року - без змін.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а передбачених законом підстав для скасування рішення місцевого суду при апеляційному розгляді не встановлено.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
06 квітня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 24 вересня 2024 рокута постанову Полтавського апеляційного суду від 13 березня 2025 року.
В касаційній скарзі заявниця просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення ухвалені судами попередніх інстанцій з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи, а також без урахування правових висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Доводи інших учасників справи

16 травня 2025 року від Гребінківської міської ради Полтавської області до Верховного Суду надійшов відзив, у якому вона просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 24 квітня 2025 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

26 травня 2025 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
Судами встановлено, що рішенням виконавчого комітету Гребінківської міської ради народних депутатів Гребінківського району Полтавської області від  23серпня 1988 року № 460   ОСОБА_8 дозволено будувати новий житловий будинок замість старого, який прийшов в непридатність, господарський сарай, гараж, шахтний колодязь, надвірну вбиральню з вигрібною ямою в  АДРЕСА_1 . 
Відповідно до дозволу на проведення робіт, який видано 14 вересня 1988 року головою виконавчого комітету Гребінківської міської ради народних депутатів Гребінківського району Полтавської області, ОСОБА_8 дозволено будівництво нового житлового будинку, на підставі рішення № 460 від 23 серпня 1988 року, генплану. Термін закінчення робіт - серпень 1991 року.
Станом на 29 грудня 1995 року на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 виготовлено технічний паспорт. За даними технічного паспорта на земельній ділянці по АДРЕСА_1 містяться такі забудови: «А-1» - житловий будинок 1941 року побудови; «Б» - сарай; № 2 огорожа; «В1» - будується житловий будинок.
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 грудня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Гребінківського районного нотаріального округу Полтавської області Радзівон Н. В., ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , успадкував майно ОСОБА_9 , 1943 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з житлового будинку АДРЕСА_1 .
Право власності ОСОБА_2 на вказане нерухоме майно зареєстроване 17 грудня 2013 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 245380353208.
У видачі свідоцтва про право на спадщину у виді новозбудованого будинку «В-1» за вищевказаною адресою, що не був введений в експлуатацію, ОСОБА_2 нотаріусом було відмовлено.
На підставі рішення виконавчого комітету Гребінківської міської ради № 383 від 23 червня 2010 року ОСОБА_10 було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до акту прийому-передачі від 15 червня 2016 року ОСОБА_3 отримав, а ОСОБА_4 на підставі довіреності № 801 від 19 грудня 2013 року передала йому майно згідно списку, яке належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 грудня 2013 року, а саме - домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .
20 червня 2016 року між ОСОБА_1 та суб`єктом підприємницької діяльності - ФОП ОСОБА_3 укладено договір на охорону, розбирання та вивезення аварійного глиняного житлового будинку «А-1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
21 вересня 2016 року сторонами договору підписано акт приймання виконаних робіт.
24 лютого 2017 року начальником відділу містобудування архітектури та житлово-комунального господарства Гребінківської районної державної адміністрації Охріменко О. Ф. на запит ОСОБА_3 надана відповідь про те, що при огляді домоволодіння АДРЕСА_1 встановлено, що аварійний глиняний житловий будинок «А-1», побудований у 1941 році, а також глиняні сараї «Б, Д», які побудовані в 1941 і 1995 роках, на ділянці відсутні. 
29 грудня 2017 року начальником відділу містобудування архітектури та житлово-комунального господарства Гребінківської районної державної адміністрації Охріменко О. Ф. ОСОБА_3 надано відповідь за № 01-12/51 про те, що згідно рішення Гребінківської міської ради від 23 серпня 1988 року № 460 ОСОБА_8 дозволено будувати за адресою: АДРЕСА_1 новий житловий будинок «В-1» замість старого житлового будинку, який прийшов у непридатність, та новий господарський сарай, гараж, шахтний колодязь та каналізаційний септик. По закінченню будівництва нових будівель старі будівлі - демонтувати.
Відповідно до виготовленого станом на 26 квітня 2022 року технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 знаходяться такі будівлі та споруди: житловий будинок «Л-1», площею 62,1 кв. м, 2016 року побудови; навіс «Л1», літня кухня «Ж»; сарай «К»; погріб під «К»; літній душ «Е»; вбиральня «З»; теплиця «Н»; бесідка «О»; вимощення 1; огорожа № 1; колодязь № 4; ворота № 5; колонка питна № 6; вигрібна яма № 7; опорна колона № 8; електроопора № 9; огорожа № 10; металева конструкція № 11; водогін № 12, яма компостна. Замовником технічної інвентаризації є ОСОБА_1 .
Згідно з актом обстеження домоволодіння АДРЕСА_1 від 05 вересня 2020 року за підписами ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , який складено в присутності депутата міської ради Сотниченко К. В., сусідів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 : подружжя ОСОБА_13 за власні кошти забудували та користуються з весни 2016 року земельною ділянкою 1829 кв. м за вказаною адресою. Під час збирання подружжям документів для введення в експлуатацію вказаного житлового будинку на зазначеній ділянці, виявилося, що рішенням Гребінківського міськвиконкому № 383 від 23 червня 2010 року земельна ділянка передана у власність ОСОБА_10 , для будівництва та обслуговування житлового будинку 0,08 га для ведення особистого селянського господарства 0,1084 га, разом 0,1884 га. У відповіді ДРАЦС № 12 від 27 лютого 2020 року зазначено, що ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Особи, які підписали акт підтверджують, що ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , який не проживав і не був власником будівель та землею по АДРЕСА_1 не користувався. ОСОБА_8 , яка проживала за вказаною адресою, була матір`ю ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Із довідки виконавчого комітету Гребінківської міської ради Полтавської області від 27 грудня 2016 року № 5669 вбачається, що згідно даних будинкової книги за адресою: АДРЕСА_1 ніхто не зареєстрований.
ОСОБА_1 взята на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_1 . 
Відповідно до довідки від 28 квітня 2017 року № 18/32 експертом з технічного обстеження будівель і споруд ФОП ОСОБА_14 проведено огляд домоволодіння по АДРЕСА_1 та встановлено, що глиняний житловий будинок «А-1», який побудований в 1941 році, а також глиняні сараї «Б, Д», які побудовані в 1941 та в 1995 роках, на ділянці відсутні.
Зазначені відомості також зафіксовані у довідці про знищення майна № 317/23 від 23 серпня 2023 року та ідентифікаторі об`єкта будівництва з фотофіксацією об`єкта.
Відповідно до Витягу з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (реєстраційний номер ІУ 101220330658) встановлено, що 17 травня 2022 року ДІАМ зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації об`єкта будинку садибного типу, площею 62,1 кв. м в АДРЕСА_1 . Заявник - ОСОБА_1 . 
Рішенням 32 сесії Гребінківської міської ради VIII скликання № 2089 від 27 квітня 2023 року скасовано рішення 40 сесії VII скликання № 1358 «Про відмову у наданні дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 » та дозволено ОСОБА_1 виготовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 0,1061 га для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 . 
Рішенням 32 сесії Гребінківської міської ради VIII скликання № 2090 від 27 квітня 2023 року скасовано рішення 40 сесії VII скликання № 1357 «Про відмову у наданні дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_1 » та дозволено ОСОБА_1 виготовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 0,0768 га для ведення, будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 .
Відповідно до рішення Гребінківської міської ради Полтавської області від 19 жовтня 2023 року АДРЕСА_1 перейменовано на АДРЕСА_3.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту 
(див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).
Шляхом вчинення провадження у справах суд здійснює захист осіб, права 
й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором (див. пункти 51, 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 923/466/17 (провадження № 12-89гс19)).
Звертаючись до суду з цим позовом,    ОСОБА_1  просила припинити право власності відповідача ОСОБА_2 на об`єкт нерухомого майна: будинок «А-1», сарай «Б», вбиральню «Г», сарай «Д», огорожу № 2, колодязь № 3, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , з реєстрацією припинення у зв`язку зі знищенням майна, посилаючись на те, що без припинення права власності попереднього власника (  ОСОБА_2 ) щодо об'єкта неіснуючого нерухомого майна, в неї відсутня можливість зареєструвати в державному реєстрі нерухомого майна право власності на новозбудований житловий будинок.

Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Підстави припинення права власності визначені у статті 346 ЦК України, відповідно до пункту 4 частини першої якої право власності припиняється у разі знищення майна.

Згідно зі статтею 349 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності на майно припиняється в разі його знищення.

Тлумачення змісту статті 349 ЦК України свідчить, що умовою припинення права власності згідно з цією статтею, є наявність встановленого факту знищення майна, під яким слід розуміти такий вплив на нього, в результаті якого об`єкт права власності припиняє своє існування.

Положення статті 349 ЦК України щодо умов припинення права власності на знищене нерухоме майно є чіткими, зрозумілими та однозначними, тобто таке нормативне регулювання виключає можливість довільного його трактування.

Документами, які підтверджують знищення майна, можуть бути матеріали технічної інвентаризації, що засвідчують факт знищення майна, довідки органів внутрішніх справ України, акт про пожежу, офіційні висновки інших установ або організацій, які відповідно до законодавства уповноважені засвідчувати факт знищення майна тощо. Перелік документів, на підставі яких можна встановити факт знищення майна, не є вичерпним (див. постанову Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 04/5026/803/2012).

У постанові Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі № 907/710/17 зазначено, що власник має право за своєю волею визначати фактичну та юридичну долю речі. Одним із видів визначення такої фактичної та юридичної долі речі є знищення майна, тобто обставина, яка припиняє існування у подальшому конкретного об`єкта права власності.

За загальним правилом право власності на майно припиняється в момент його знищення, проте на майно, права на яке підлягають державній реєстрації (наприклад, об`єкти нерухомості (стаття 181 ЦК України)), таке право припиняється з моменту внесення відповідним органом за заявою власника змін до державного реєстру.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання та підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Тобто, державна реєстрація не є способом набуття чи припинення права власності. Вона виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення прав власності на нерухоме майно або інших речових прав.

У справі, яка переглядається, встановлено, що факт знищення нерухомого майна, що є предметом спору: будинку «А-1», сараю «Б», вбиральні «Г», сараю «Д», огорожі №2, колодязя № 3 за адресою:  АДРЕСА_1 підтверджено довідкою начальника відділу містобудування архітектури та житлово-комунального господарства Гребінківської районної державної адміністрації від 24 лютого 2017 року за № 01-12/12, даними технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 від 26 квітня 2022 року, довідкою експерта з технічного обстеження будівель і споруд ОСОБА_14 від 28квітня 2017 року № 18/32, довідкою про знищення майна № 317/23 від 23 серпня 2023 року, ідентифікатором об`єкта будівництва з фото фіксацією об`єкта. 

При цьому встановлено, щовласник указаного майна   ОСОБА_2 у встановленому законом порядку із заявою про внесення змін до Державного реєстру речових правта про припинення права власності не звертався. 

Власник земельної ділянки - Гребінківська міська рада заперечує проти доводів позивачки з огляду на те, що жодних належних документів щодо переходу права власності у передбачений законом спосіб на спірні об`єкти нерухомого майна від ОСОБА_2 до ОСОБА_1 не надано. 

Суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано прийняли до уваги те, що позивачка не надала належних та допустимих доказів щодо наявності у неї права власності на спірні об`єкти нерухомого майна, а також на підтвердження того, що власник цього майна ОСОБА_2 надав їй дозвіл на розпорядження ним, зокрема і шляхом знесення будівель.

Не надавав відповідач позивачці і повноважень щодо ініціювання припинення його права власності на нерухоме майно внаслідок його знищення.

З огляду на те, що ОСОБА_1 не довела факту порушення її прав, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судове рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.
Доводи касаційної скарги про неврахування судами висновків про застосування норм права у подібних спірних правовідносинах, які викладені у наведених постановах Верховного Суду є необгрунтованими, оскільки висновки у цих справах і у справі, яка переглядається, та встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення судів попередніх інстанцій ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права. Фактично доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи, що відповідно до правил частини першої статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.
Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій - без змін, оскільки підстави для їх скасування відсутні. 

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргуОСОБА_1  залишити без задоволення.

Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 24 вересня 2024 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 13 березня  2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

І. А. Воробйова

А. Ю. Зайцев