ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ 
"16" червня 2026 р. Справа№ 925/257/26
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Владимиренко С.В.
суддів: Демидової А.М. 
Ходаківської І.П. 

за участю секретаря судового засідання Невмержицької О.В.
за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 16.06.2026
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі філії «Відокремлений підрозділ «Атоменергомаш»
на рішення Господарського суду Черкаської області від 31.03.2026 (повний текст складено 14.04.2026)
у справі №925/257/26 (суддя Гладун А.І.)
за позовом Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі філії «Відокремлений підрозділ «Атоменергомаш»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Буд-Монтаж-Проект»
про стягнення 205 571, 29 грн,
ВСТАНОВИВ:
Акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі філії «Відокремлений підрозділ «Атоменергомаш» (далі за текстом - позивач) звернулося до Господарського суду Черкаської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Буд-Монтаж-Проект» (далі за текстом - відповідач) про стягнення 139 863,57 грн пені, 65 707,72 грн 7% штрафу та 3 328,00 грн судового збору. 
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов Договору підряду №19-143-01-25-02700 від 27.06.2025 (далі за текстом - Договір) щодо виконання робіт в обумовлений сторонами у Додатковій угоді №1 від 04.08.2025 (далі за текстом - Додаткова угода) строк - до 20.09.2025, а тому позивач застосував до відповідача відповідальність, передбачену пунктом 5.2 Договору, шляхом нарахування 139 863,57 грн пені за період з 22.09.2025 по 18.02.2026 та 65 707,72 грн 7% штрафу.
Господарський суд Черкаської області рішенням від 31.03.2026 у справі №925/257/26 у задоволенні позову відмовив.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач виконав роботу з виготовлення проектно-кошторисної документації у погоджений сторонами строк. Тоді як позивач тривалий час проводив вхідний контроль проектно-кошторисної документації та формував зауваження до її змісту, у свою чергу, відповідач усував їх у строк погоджений із позивачем, а тому виконання відповідачем свого зобов`язання у первинно погоджений сторонам у Договорі строк не могло бути виконане відповідачем внаслідок дій позивача. 
Не погодившись із ухваленим рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження; скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 31.03.2026 у справі №925/257/26 повністю та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги позивач посилається на те, що оскаржуване ним рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що не ґрунтується на засадах верховенства права, а тому підлягає скасуванню з підстав: невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, не з`ясуванні обставин, що мають значення для справи; неправильного застосування норм матеріального права. 
За твердженням позивача, висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, оскільки виконання відповідачем робіт у встановлений Договором строк спростовується листами від 29.08.2025 №06/08-2025, від 15.09.2025 №05/09-2025, від 17.10.2025 №09/10-2025 та Графіком розроблення проектної документації. 
Судом першої інстанції не з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а саме: чи в межах обумовленого Договором строку відповідач передав у повному обсязі проєктно-кошторисну документацію позивачу для її подальшого погодження останнім; протягом якого періоду (якщо воно дійсно було) тривало прострочення кредитора (затягування позивачем погодження проєктно-кошторисної документації). 
При ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, а саме: частини 4 статті 612 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України). 
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.04.2026 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі філії «Відокремлений підрозділ «Атоменергомаш» на рішення Господарського суду Черкаської області від 31.03.2026 у справі №925/257/26 передано на розгляд колегії суддів у складі: Владимиренко С.В. - головуючий суддя, Демидова А.М., Ходаківська І.П. 
Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 04.05.2026 відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі філії «Відокремлений підрозділ «Атоменергомаш» на рішення Господарського суду Черкаської області від 31.03.2026 у справі №925/257/26; витребував матеріали справи №925/257/26 з Господарського суду Черкаської області; призначив до розгляду апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі філії «Відокремлений підрозділ «Атоменергомаш» на рішення Господарського суду Черкаської області від 31.03.2026 у справі №925/257/26 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
08.05.2026 позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду із клопотанням про розгляд справи з повідомленням (викликом) учасників справи. 
Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 18.05.2026 призначив до розгляду апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі філії «Відокремлений підрозділ «Атоменергомаш» на рішення Господарського суду Черкаської області від 31.03.2026 у справі №925/257/26 з повідомленням (викликом) учасників справи; розгляд апеляційної скарги призначив на 16.06.2026 о 12 год. 15 хв.
Згідно відзиву на апеляційну скаргу позивача, відповідач заперечує проти її задоволення, посилаючись на те, що ним у строк до 20.09.2025 було надано позивачу результати робіт за спірним Договором. В апеляційній скарзі позивач зазначає інші, відмінні від позовної заяви, підстави позову, оскільки вказує на порушення відповідачем першого етапу виконання робіт - розроблення проєктно-кошторисної стадії РП до 30.08.2025. При цьому пункт 5.2 Договору не передбачає відповідальності за порушення строків за кожним етапом виконання робіт, передбачених графіком розроблення проєктної документації. 
Відповідач зазначає, що розроблення проєктно-кошторисної документації «Організація дільниці з виготовлення комплектних розподільчих пристроїв (КРП) 6/04,4 кВт на ЗСТЗ філії «ВП «Атоменергомаш» в рамках Договору зі сторони відповідача було здійснено в рамках погоджених договірних термінів між сторонами. У свою чергу, проходження вхідного контролю з боку позивача та погодження раніше наданих документів відбувалось дуже довго. Крім того, позивачем надавались зауваження по позиціях, які раніше ним були узгодженні. Наведене призвело до усунення відповідачем зауважень в строк погоджений позивачем і виконання відповідачем свого зобов`язання у первинно погоджений сторонами договірний строк не могло бути виконане. 
Доводи апелянта на неправильне застосування судом першої інстанції положень частини 4 статті 612 ЦК України є безпідставними, не доведеними та не обґрунтованими.
У відзиві на апеляційну скаргу позивача відповідач просить суд апеляційної інстанції стягнути з позивача на його користь 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції. 
На доказ понесення витрат на професійну правничу допомогу відповідач послався на укладений із адвокатом Феленком Сергієм Договір про надання правничої (правової) допомоги №04/11-25 від 04.11.2025 та надав до суду апеляційної інстанції копії: Додаткової угоди №3 від 05.05.2026 до Договору про надання правничої (правової) допомоги №04/11-25 від 04.11.2025, рахунку-фактури №СФ-4 від 05.05.2026, платіжної інструкції №27 від 05.05.2026. 
Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 26.05.2026 задовольнив заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Буд-Монтаж-Проект» - Феленка Сергія Олександровича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
Представник позивача у судовому засіданні 16.06.2026 підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції її задовольнити, скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 31.03.2026 у справі №925/257/26 та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. У разі відмови у задоволенні апеляційної скарги, частково задовольнити заяву відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зменшивши розмір таких витрат до 2 000,00 грн. 
У судовому засіданні 16.06.2026 представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги позивача, просив суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні, а рішення Господарського суду Черкаської області від 31.03.2026 у справі №925/257/26 залишити без змін. 
Розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, відзиву на неї, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.
27.06.2025 між позивачем (Замовник) та відповідачем (Підрядник) укладено Договір (а.с. 7-16, т. 1), за умовами якого Підрядник зобов`язувався за завданням Замовника виконати роботи з розробки проектно-кошторисної документації «Організація дільниці з виготовлення комплектних розподільчих пристроїв (КРП) 6/04,4 кВт на ЗСТЗ філії «ВП «Атоменергомаш», м. Жовті Води Дніпропетровська обл. (ДК 021:2015-71320000-7 Послуги з інженерного проектування) (ДКПП 016:2010-71.11), а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконані роботи. 
Обсяг та склад робіт, що виконуються Підрядником за цим Договором, технічні вимоги до них визначаються технічною специфікацією (Додаток №1 до Договору) та завданням на проєктування, які є невід`ємною частиною цього Договору (пункт 1.2 Договору). 
Згідно з пунктом 2.1 Договору строк закінчення виконання робіт до 30.07.2025. В цей строк Підрядник повинен виконати роботи в повному обсязі та належної якості, та здійснити їх приймання передачу в порядку, встановлену Договором. Датою завершення виконання робіт є дата підписання обома сторонами Акта приймання - передачі виконаних робіт. 
Роботи виконуються Підрядником відповідно до Графіка розроблення проєктної документації (Додаток №3 до Договору). На момент укладення Договору Підрядник зобов`язаний розробити та погодити з Замовником Графік розроблення проєктної документації (пункт 2.4 Договору). 
Відповідно до пункту 3.1 Договору загальна сума Договору складає 938 681,71 грн (дев`ятсот тридцять вісім тисяч шістсот вісімдесят одну гривню 71 копійку), в т.ч. ПДВ 156 446,95 грн (сто п`ятдесят шість тисяч чотириста сорок шість гривень 95 копійок) та визначається твердою договірною ціною (Додаток №2 до Договору), складеною відповідно до кошторисних норм України «настанова з визначення вартості проектних, науково-проектних, вишукувальних робіт та експертизи проектної документації на будівництво» (далі - Настанова).
За підпунктами 4.1.5, 4.1.10, 4.1.11, 4.1.16 пункту 4.1 Договору Підрядник зобов`язується здати виконані роботи Замовнику з оформленням Акта приймання-передачі виконаних робіт. Для здійснення приймання-передачі виконаних робіт Підрядник протягом 5 (п`яти) робочих днів після закінчення робіт направляє Замовнику офіційним листом Акт приймання-передачі виконаних робіт у 2-х екземплярах з додаванням проєктно-кошторисної документації та накладної. 
За власний рахунок у погоджений з Замовником строк усунути недоліки виявлені в проєктно-кошторисній документації за результатами проведеного Замовником вхідного контролю, а також відшкодувати завдані збитки. 
Здійснити за власний рахунок супровід комплексної державної експертизи розробленої проєктно-кошторисної документації та надати Замовнику експертний звіт (позитивний). 
До затвердження та остаточної передачі проєктно-кошторисної документації надати її Замовнику для здійснення вхідного контролю. 
У свою чергу, за підпунктами 4.3.2, 4.3.3 пункту 4.3 Договору Замовник зобов`язується прийняти виконані роботи, розглянути їх результати та у випадку наявності зауважень негайно повідомити про них Підрядника. Розглянути Акт приймання-передачі виконаних робіт протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту їх отримання, підписати їх або видати мотивовану відмову у підписанні із зазначенням переліку відхилень від умов Договору або інших недоліків у виконаних роботах з зазначенням строків їх усунення. 
За невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України (пункт 5.1 Договору). 
Згідно з пунктом 5.2 Договору у разі порушення Підрядником строків виконання робіт, він сплачує Замовнику пеню у розмірі 0,1% від вартості несвоєчасно виконаних робіт за кожен день прострочення. У разі якщо прострочення становитиме більше 30 днів, Підрядник додатково сплачує Замовнику штраф у розмірі 7% вартості несвоєчасно виконаних робіт.
Відповідно до пункту 5.3 Договору, у випадку виявлення недоліків у виконаних роботах при їх прийманні Замовник має право вимагати від Підрядника усунення недоліків без додаткової оплати в строк, встановлений Замовником.
На виконання умов Договору сторони склали та підписали: Кошторис №1 (Додаток №1) на проектні, науково-проектні, вишукувальні роботи: «Організація дільниці з виготовлення комплектних розподільчих пристроїв (КРП) 6/04,4 кВт на ЗСТЗ філії «ВП «Атоменерегомаш» м. Жовті Води Дніпропетровська обл..» стадія «Робочий проект» (а.с. 14-15, т.1). 
Договірну ціну на проектні, науково-проектні, вишукувальні роботи форми №1-11 (Додаток №2), яким сторони засвідчили досягнення згоди щодо розміру договірної ціни у сумі 938 681,71 грн з ПДВ (а.с. 14, т.1).
Графік розроблення проектної документації (Додаток №3), яким сторони визначили термін розробки проектно-кошторисної документації стадії РП до 15.07.2025 та проходження експертизи проекту та передачі замовнику до 30.07.2025 (а.с. 16, т.1). 
04.08.2025 сторони уклали Додаткову угоду, якою змінили строк закінчення виконання робіт до 20.09.2025 та внесли зміни до Додатку до Договору - Графіку розроблення проектної документації (а.с. 17, т.1). 
Згідно Графіку розроблення проєктної документації, у редакції Додаткової угоди, 1 етап - розробка проєкто-кошторисної документації стадії РП, строк виконання робіт до 30.08.2025; 2 етап - проходження експертизи проєкту та передача Замовнику, строк виконання до 20.09.2025. 
Відповідач листом №06/08-2025 від 29.08.2025 надіслав на адресу позивача на розгляд та погодження комплект розробленої проєктно-кошторисної документації, а саме графічні матеріали стадії проєктування «РП» робочий план у наступному складі: №19-143-01-25-02700-ТХ; №19-143-01-25-02700-ПП; №19-143-01-25-02700-АР; №19-143-01-25-02700-КМ; №19-143-01-25-02700-ЕТР; №19-143-01-25-02700-ОВ (а.с. 118, т.1). 
03.09.2025 відповідач (Замовник) та Товариство з обмеженою відповідальністю «УК ЕКСПЕРТИЗА» (Виконавець) уклали Договір про проведення експертизи проекту будівництва, згідно з пунктом 1.1 якого Замовник доручає Виконавцю виконання робіт (надання послуг) по проведенню експертизи проекту будівництва: «Реконструкція. Організація дільниці з виготовлення комплектних розподільчих пристроїв (КРП) 6/0,4 кВт на ЗСТЗ. Дніпропетровська обл., м. Жовті Води, вул. Героїв України,4» (а.с. 129-130, т.1). 
Листом №03/09-2025 від 08.09.2025 відповідач надіслав на адресу позивача на розгляд та погодження кошторис КРП без АР (а.с. 119, т.1). 
Листом №15/09-2025 від 15.09.2025 відповідач надіслав на адресу позивача на розгляд та погодження повний комплект кошторисної документації (а.с. 120, т.1). 
19.09.2025, 25.09.2025, 02.10.2025 позивач надіслав відповідачу листи №6708/24, №6829/24, №7031/24, у яких надав зауваження до проектної документації, які виклав у службових записках та які просив усунути відповідно у строки до 24.09.2025, до 29.09.2025 і надати відкориговану документацію. (а.с. 172-180, т.1). 
06.10.2025 відповідач надіслав позивачу лист №02/10-2025, у якому просив направити обґрунтовані зауваження або надати узгодження щодо кошторисної документації для передачі актуальної версії даного розділу проекту в експертну організацію, завантаження його на портал е-construction (а.с. 121, т.1). 
13.10.2025 позивач надіслав відповідачу листа №7396/24-01, у якому повідомив про проведення вхідного контролю проектно-кошторисної документації, під час якого виявив зауваження, які просив усунути в строк до 15.10.2025 (а.с. 181, т.1).
17.10.2025, 20.10.2025 відповідач надіслав позивачу листи №09/10-2025 та №10/10-2025, у яких просив розглянути та погодити розроблені комплекти документації, кошторисну документацію або надати обґрунтовані зауваження (а.с. 123-124, т.1). 
12.11.2025 позивач надіслав відповідачу лист №781636/24 та зауваження після проведення повторного вхідного контролю проектно-кошторисної документації (а.с. 182-185, т.1). 
25.11.2025, 26.11.2025, 05.12.2025 позивач надіслав відповідачу листи №8594/24, №9070/24, №8630/24, у яких повідомив, що після проходження повторного вхідного контролю сформував зауваження та просив їх усунути і надати відкориговану проектно-кошторисну документацію за договором (а.с. 18-19, 186-190, 191, 192, т.1). 
15.12.2025 відповідач надіслав позивачу лист №07/12-2025, у якому повідомив про усунення зауважень у межах проходження вхідного контролю та надіслав скоригований кошторис. Відповідач також повідомив позивача про те, що у результаті надання нових зауважень позивачем експертиза кошторисної документації проєкту буде розпочата заново та просив надати офіційне погодження кошторисної документації (а.с. 125, т.1). 
23.12.2025 відповідач надіслав позивачу лист №09/12-2025, у якому просив у найкоротші терміни завершити процедуру вхідного контролю та затвердити розроблену проектно-кошторисну документацію (а.с. 126, т.1). 
30.12.2025 відповідач надіслав позивачу лист №10/12-2025, у якому просив оформити документи у встановленому порядку та після їх підписання направити сканкопії для завершення проходження експертизи розробленої проєктно-кошторисної документації та отримання експертного звіту (позитивного) (а.с. 127, т.1). 
07.01.2026 позивач надіслав відповідачу лист №83/24 та пакет документів, оформлених у встановленому порядку і сканкопії таких документів (а.с. 128, т. 1). 
На виконання договору на проведення експертизи проекту будівництва 12.01.2026 відповідач (Замовник) та ТОВ «УК ЕКСПЕРТИЗА» (Виконавець) склали та підписали акт наданих послуг вартістю 45 000,00 грн (а.с. 130 на звороті, т.1). 
13.01.2026 відповідач надіслав позивачу лист №02/01-2026, у якому повідомив про закінчення проходження експертизи проектної документації та просив підписати акт приймання-передачі виконаних робіт №1 від 16.01.2026 (а.с. 131, т.1). 
На виконання договору підряду 16.01.2026 позивач та відповідач склали та підписали акт приймання-передачі №1 (а.с. 132, т.1). 
16.01.2026 позивач надіслав відповідачу претензію, у якій вимагав сплатити 225 283,09 грн, а саме: 159 575,89 грн пені за прострочення виконання робіт за період з 31.07.2025 до 16.01.2026 за 170 днів та 65 707,20 грн штрафу у розмірі 7% від 938 681,71 грн - вартості несвоєчасно виконаних робіт (а.с. 20, т.1). 
29.01.2026 відповідач надіслав позивач у відповідь на претензію №29/009-2026, у якій ствердив, що оскільки сторони 04.08.2025 уклали Додаткову угоду до Договору, то строк закінчення виконання робіт погодили до 20.09.2025. Відповідач 06.08.2025, 03.09.2025 та 05.09.2025 надіслав позивачу проектну та кошторисну документацію за Договором. 13.10.2025 позивач повідомив відповідача про проведення вхідного контролю, який проводив 2 місяці та у результаті якого зробив зауваження до розробленої документації. Відповідач усунув зауваження позивача у розумні терміни. Крім того, 07.01.2026 позивач повідомив відповідача, що 30.12.2025 погоджено проектно-кошторисну документацію. Отже, розроблення проектно-кошторисної документації здійснено у погоджений сторонами строк. Відповідач ствердив, що відхиляє претензію позивача про сплату штрафних санкцій як безпідставну та необґрунтовану, оскільки строки виконання робіт відповідач не порушив (а.с. 21, т.1). 
12.02.2026 позивач надіслав відповідачу лист №1149/24, у якому повідомив про помилку у назві позивача у акті приймання-передачі, яку просив терміново виправити (а.с. 194, т.1). 
16.02.2026 відповідач надіслав позивачу лист №01/02-2026, у якому повідомив про виправлену помилку в Акті приймання-передачі №1 та просив підписати вказаний акт без зміни його дати (а.с. 195, т.1). 
Спірні правовідносини виникли через порушення відповідачем строків виконання робіт, внаслідок чого позивач нарахував відповідач на підставі пункту 5.2 Договору пеню та штраф, що і стало причиною звернення позивача до суду із даним позовом. 
Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини 2 статті 11 ЦК України). 
Згідно із статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язком для виконання сторонами. 
Згідно зі статтею 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду (частина 1 статті 846 ЦК України).
Відповідно до частини 1, 2 статті 853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки).
За договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов`язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити їх ( частина 1 статті 887 ЦК України).
Відповідно до частини 4 статті 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.
Відповідно до частини 1 статті 857 ЦК України, робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру.
Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові (частина 2 статті 857 ЦК України).
Результат роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру (частина 3 статті 857 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 858 ЦК України, якщо робота виконана підрядником з відступами від умов договору підряду, які погіршили роботу, або з іншими недоліками, які роблять її непридатною для використання відповідно до договору або для звичайного використання роботи такого характеру, замовник має право, якщо інше не встановлено договором або законом, за своїм вибором вимагати від підрядника: 1) безоплатного усунення недоліків у роботі в розумний строк; 2) пропорційного зменшення ціни роботи; 3) відшкодування своїх витрат на усунення недоліків, якщо право замовника усувати їх встановлено договором.
Підрядник має право замість усунення недоліків роботи, за які він відповідає, безоплатно виконати роботу заново з відшкодуванням замовникові збитків, завданих простроченням виконання. У цьому разі замовник зобов`язаний повернути раніше передану йому роботу підрядникові, якщо за характером роботи таке повернення можливе (частина 2 статті 858 ЦК України).
Якщо відступи у роботі від умов договору підряду або інші недоліки у роботі є істотними та такими, що не можуть бути усунені, або не були усунені у встановлений замовником розумний строк, замовник має право відмовитися від договору та вимагати відшкодування збитків (частина 3 статті 858 ЦК України).
Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.
Згідно з частиною 1 статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (пункт 3 частини 1 статті 611 ЦК України). 
Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора (частина 4 статті 612 ЦК України). 
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Поширене застосування неустойки саме з метою забезпечення договірних зобов`язань обумовлено насамперед тим, що неустойка є зручним інструментом спрощеної компенсації втрат кредитора, викликаних невиконанням або неналежаним виконанням боржником своїх зобов`язань.
Неустойка як господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань започатковує визначеність у правовідносинах за зобов`язаннями, а саме - відповідальність має настати щонайменше в межах неустойки. Тобто неустойка підсилює дію засобів цивільно-правової відповідальності, робить їх достатньо визначеними, перетворюючи в необхідний, так би мовити, невідворотній наслідок правопорушення. Отже, неустойка стає оперативним засобом реагування у разі порушення або неналежного виконання зобов`язання, яким можна скористатись як тільки було порушено зобов`язання, не чекаючи викликаних ним негативних наслідків (в тому числі у вигляді збитків).
Отже, завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та як міри відповідальності є одночасно забезпечення дисципліни боржника стосовно виконання зобов`язання (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі, у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.
Неустойка має договірний (добровільний) характер, що встановлюється за ініціативою сторін зобов`язання; а також імперативний характер (встановлений законом), тобто договірно-обов`язковий, умови про яку включаються в договір через підпорядкування імперативним вимогам правової норми. При цьому, для деяких видів зобов`язань неустойка встановлюється законом іншим нормативно-правовим актом безпосередньо, а тому сторони відповідно зобов`язання підпорядковуються існуючим правилам про неустойку стосовно як її розміру, так і порядку та умов про її стягнення, хоча при цьому не укладають не тільки угоди про неустойку, але і безпосередньо договору.
Пунктом 5.2 Договору сторони погодили, у разі порушення Підрядником строків виконання робіт, він сплачує Замовнику пеню у розмірі 0,1% від вартості несвоєчасно виконаних робіт за кожен день прострочення. У разі якщо прострочення становитиме більше 30 днів, Підрядник додатково сплачує Замовнику штраф у розмірі 7% вартості несвоєчасно виконаних робіт.
Як встановлено судом першої інстанції, відповідач виконав роботи у встановлений Договором строк та 29.08.2025, 08.09.2025, 15.09.2025 надіслав позивачу проектно-кошторисну документацію. 
19.09.2025, 25.09.2025, 02.10.2025 позивач надав зауваження до проектної документації та встановив відповідачу строк для їх усунення до 24.09.2025, до 29.09.2025. 
13.10.2025 позивач повідомив відповідачу про виявлені зауваження до проектної документації, які просив усунути в строк до 15.10.2025.
17.10.2025 та 20.10.2025 відповідач усунув виявлені позивачем зауваження
25.11.2025, 26.11.2025, 05.12.2025 після проведення повторного вхідного контролю проектно-кошторисної документації позивач сформував нові зауваження та просив відповідача їх усунути і надати відкориговану проектно-кошторисну документацію. 
15.12.2025 відповідач усунув зауваження позивача та надіслав скоригований кошторис. 
13.01.2026 відповідач повідомив позивачу про закінчення проходження експертизи проектної документації та просив підписати акт приймання-передачі виконаних робіт №1 від 16.01.2026. 
16.02.2026 сторони підписали акт приймання-передачі №1 від 16.01.2026. 
Таким чином, за висновком суду першої інстанції, у зв`язку з тривалим проведенням позивачем вхідного контролю проєктно-кошторисної документації, формуванням зауважень до її змісту та їх усунення відповідачем у строк погоджений із позивачем, виконання відповідачем свого зобов`язання у первинно погоджений сторонам у договорі строк не могло бути виконане відповідачем внаслідок дій позивача.
А тому, враховуючи положення частини 4 статті 612 ЦК України, відсутні підстави для притягнення відповідача до договірної відповідальності у вигляді стягнення пені та 7% штрафу. 
Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 12.07.2023 у справі № 904/8883/21 вказав, з посиланням на постанову від 28.05.2020 у справі №910/6217/19, що при вирішенні спорів щодо належного та своєчасного виконання договорів підряду як зі сторони замовника, так і підрядника, суди повинні надавати оцінку вжитим сторонами підрядного зобов`язання діям на його виконання у їх сукупності. Тобто надання оцінки обставинам своєчасності та повноти виконання замовником своїх обов`язків є обов`язковим для вирішення спору про нарахування неустойки підряднику, коли він посилається на наявність таких обставин. 
Згідно із частиною 2 статті 613 ЦК України якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.
Відповідно до частини 1 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
Таким чином, виконання зобов`язання боржником може бути відстрочене на час прострочення кредитора, якщо останній не вчинив дій, необхідних для виконання. Тобто в такому випадку боржник не буде вважатися таким, що прострочив, та не буде нести за це відповідальність до моменту вчинення кредитором передбачених договором, необхідних дій.
Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.
Отже, якщо відповідно до змісту зобов`язання кредитор має здійснити певні дії, пов`язані із забезпеченням виконання або із прийняттям виконання (наприклад надання матеріалів, необхідних для виконання робіт, погодження із замовником виробників матеріалів/обладнання, що використовуються при виконанні робіт, у даному випадку, здійснення вхідного контролю, тощо), невиконання боржником своїх обов`язків в такому випадку не буде вважатися простроченням, а отже, не будуть наставати загальні наслідки, передбачені ЦК України.
Саме тому, відповідно до сталої та послідовної практики Верховного Суду, при вирішенні спорів щодо належного та своєчасного виконання договорів підряду як зі сторони замовника, так і підрядника, суди повинні надавати оцінку вжитим сторонами підрядного зобов`язання діям на його виконання у їх сукупності.
За умовами підпункту 4.1.16 пункту 4.1 Договору Підрядник зобов`язується до затвердження та остаточної передачі проєктно-кошторисної документації надати її Замовнику для здійснення вхідного контролю. 
У свою чергу, Замовник за умовами підпункту 4.3.2 пункту 4.3 Договору зобов`язаний прийняти виконані роботи, розглянути їх результати та у випадку наявності зауважень негайно повідомити про них Підрядника. 
Тоді як, як встановлено судом, позивач, як Замовник, допустив тривале (протягом двох місяців) проведенням вхідного контролю проектно-кошторисної документації у зв`язку із чим відповідач у строк погоджений із позивачем не міг виконати зобов`язання у строк первинно погоджений сторонами у договорі.
Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.
Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постановах від 10.11.2022 у справі №910/7511/20, від 26.10.2022 у справі №912/2620/21 та від 25.10.2022 у справі №910/6923/20 наголошував на необхідності врахування принципу добросовісності (пункт 6 статті 3 ЦК України) - стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Таким чином, позивач, як Замовник, так і відповідач, як Підрядник, мали добросовісно виконувати умови Договору задля забезпечення його належного виконання. 
Твердження позивача про неналежне виконання відповідачем умов пункту 2.1 Договору, оскільки виконані роботи мали бути передані за Актом приймання-передачі, не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції, оскільки до затвердження проєктно-кошторисної документації, яка має бути передана відповідачем позивачу за Актом приймання-передачі, проєктно-кошторисна документація передається відповідачем позивачу для здійснення вхідного контролю, і, як встановлено судом, саме позивач зволікав із проведенням вхідного контролю проєктно-кошторисної документації, що призвело до неможливості виконання відповідачем своїх зобов`язань у строк, визначений Додатковою угодою. 
Відповідно до частини 1 статті 73, статей 76, 77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно із частиною 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Частинами 4, 5 статті 236 ГПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За таких обставин, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позову. 
Відповідно до частини 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
У справі «Салов проти України» від 06.09.2005 ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення від 27.09.2001 у справі «Hirvisaari v. Finland»). У рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення від 09.12.1994 у справі «Ruiz Torija v. Spain»).
У рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
ЄСПЛ неодноразово зазначав, що навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (рішення ЄСПЛ від 05.02.2009 у справі «Олюджіч проти Хорватії»). Принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (рішення ЄСПЛ від 03.07.2014 у справі «Мала проти України», від 07 жовтня 2010 року у справі «Богатова проти України»).
Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом (рішення ЄСПЛ від 21.03.2000 у справі «Дюлоранс проти Франції», від 07 березня 2006 року у справі «Донадзе проти Грузії»).
Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (рішення ЄСПЛ від 19.04.1994 у справі «Ван де Гурк проти Нідерландів»).
Якщо подані стороною доводи є вирішальними для результату провадження, такі доводи вимагають прямої конкретної відповіді за результатом розгляду (рішення ЄСПЛ від 09.12.1994 у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», від 23.06.1993 у справі «Руїз-Матеос проти Іспанії»).
Водночас ЄСПЛ у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.
У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.
У пункті 53 рішення ЄСПЛ у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
Судом апеляційної інстанції при винесені даної постанови було надано обґрунтовані та вичерпні відповіді доводам апелянта із посиланням на норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин. 
Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Черкаської області від 31.03.2026 у справі №925/257/26 прийняте з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.
Згідно статті 129 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта (позивача).
Водночас згідно зі статтею 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI (далі за текстом - Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до статті 30 Закону №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Отже, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин, помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг.
В силу статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Відповідно до частини 1 статті 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Судом встановлено, що 04.11.2025 між відповідачем (Клієнт) та Феленко Сергій Олександрович (Адвокат) укладено Договір правничої (правової) допомоги від №04/11-25 (далі - Договір №04/11-25), згідно з пунктом 1.1 якого Адвокат зобов`язується за дорученням або заявою Клієнта надати останньому правничу допомогу в порядку та на умовах, визначених даним договором, а Клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правничу допомогу та витрати, необхідні для виконання його доручень (а.с. 100-102, т. 1). 
Відповідно до пункту 4.1 Договору №04/11-25 розмір, порядок і умови оплати гонорару визначаються сторонами в Додатковій угоді до даного Договору.
Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 04.11.2026 включно (пункт 8.1 Договору №04/11-25). 
Згідно частин 1, 2 статті 26 Закону №5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги.
Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути:
1) договір про надання правничої допомоги;
2) довіреність;
3) ордер;
4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги.
Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.
Адвокат Феленко Сергій Олександрович здійснює свою адвокатську діяльність на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №1077, виданого на підставі рішення Луганської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії від 06.09.2012 №13 (а.с. 98, т.1) та діє від імені відповідача на підставі Ордера серії ВВ №1057248 від 09.03.2026 про надання правничої допомоги, у тому числі, у Північному апеляційному господарському суді в рамках справи №925/257/26 (а.с. 99, т.1). 
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).
Практична реалізація цього принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).
Відповідно до частин 1, 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Разом із тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 ГПК України).
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу позивача вказав щодо витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції в межах розгляду даної справи, розмір яких становить 10 000,00 грн. 
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).
Зміст цієї норми може тлумачитися розширено, зокрема як те, що детальний опис робіт (наданих послуг) може міститися як в окремо оформленому документі, поданому стороною до суду, так і в інших наданих стороною доказах. Подання стороною доказів, що містять у собі детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, є таким, що відповідає положенням частин другої та третьої статті 126 та частини восьмої статті 129 ГПК України, за змістом яких сторони мають подати суду докази в підтвердження факту понесення судових витрат на професійну правничу допомогу та їх розміру. Аналогічні висновки наведені у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.11.2021 у справі №910/4317/21.
Додатковою угодою №3 від 05.05.2026 до Договору №04/11-25 сторони погодили розмір гонорару на надання правничої допомоги за даним Договором щодо надання представництва прав та інтересів Клієнта в суді апеляційної інстанції по справі №925/257/26 - становить 10 000,00 грн, без ПДВ. 
Також до відзиву на апеляційну скаргу позивача відповідач надав копії рахунку-фактури №СФ-4 від 05.05.2026 на суму 10 000,00 грн та платіжної інструкції №27 від 05.05.2026 на суму 10 000,00 грн. 
Водночас за змістом частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою №58442/00 щодо судових витрат, зазначено, що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», п.п. 79 і 112).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).
Тобто, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (пункти 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).
У разі недотримання вимог частини 4 статті 126 ГПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 ГПК України).
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
При цьому в судовому рішенні суд повинен навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.12.2019 у справі №910/353/19.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Як уже наголошувалось, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на послуги адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Велика Палата Верховного Суду у п. 148 постанови від 26.06.2024 у справі №686/5757/23 (провадження № 14-50цс24) наголосила, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи.
Отже, подані позивачем документи на підтвердження факту понесення ним витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування їх в зазначеному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути не лише доведений, документально обґрунтований, а й відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Із урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо. Аналогічна правова позиція викладена у додатковій постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.04.2026 у справі №910/5003/25.
Відповідно до частини 6 статті 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (пункт 39 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19, пункт 18 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2025 у cправі № 910/2546/22).
У суді апеляційної інстанції представник позивача просив зменшити заявлені судові витрати відповідача на професійну правничу допомогу, оскільки заявлена сума витрат у розмірі 10 000,00 грн є не співмірною зі складністю справи. 
У постанові касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.12.2021 у справі №910/20852/20, у додаткових постановах касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.02.2024 у справі №917/272/23, від 05.03.2024 у справі №916/2266/22, від 17.04.2024 у справі №910/19865/21, від 13.10.2025 у справі №910/2865/23 зазначено, що Суд при зменшенні витрат на правову допомогу враховує: чи змінювалася правова позиція сторін у справі в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спірні правовідносини у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що правова позиція відповідача у суді апеляційної інстанції не змінювалась, адвокату не потрібно було вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спірні правовідносини у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги також незмінні. 
Враховуючи заперечення позивача, незмінність правової позиції відповідача у суді апеляційної інстанції, співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ціною позову, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про часткове задоволення заяви відповідача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, яке міститься у відзиві на апеляційну скаргу позивача та стягнення з позивача на користь відповідача 5 000,00 грн. 
Відповідно частини 4 статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи те, що рішення Господарського суду Черкаської області рішенням від 31.03.2026 у справі №925/257/26, залишене без змін даною постановою Північного апеляційного господарського суду, витрати відповідача на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції покладаються на позивача у розмірі 5 000,00 грн. 
Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд
УХВАЛИВ:
1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі філії «Відокремлений підрозділ «Атоменергомаш» на рішення Господарського суду Черкаської області від 31.03.2026 у справі №925/257/26 залишити без задоволення. 
2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 31.03.2026 у справі №925/257/26 залишити без змін.
3. Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі філії «Відокремлений підрозділ «Атоменергомаш». 
4. Стягнути з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі філії «Відокремлений підрозділ «Атоменергомаш» (вул. Назарівська, 3, м. Київ, 01032; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 24584661) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Буд-Монтаж-Проект» (вул. Припортова, 42/1, кв. 107, м. Черкаси, 18016; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 45541884) 5 000,00 грн (п`ять тисяч гривень) витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи у суді апеляційної інстанції. 
5. Видачу наказу на виконання пункту 4 резолютивної частини даної постанови доручити Господарському суду Черкаської області. 
6. Матеріали справи №925/257/26 повернути до Господарського суду Черкаської області.
7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в статтях 287-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повна постанова складена 17.06.2026. 

Головуючий суддя С.В. Владимиренко 

Судді А.М. Демидова

І.П. Ходаківська