Справа № 495/9646/21
№ провадження 2/495/839/2026
р і ш е н н я
ІМЕНЕМ УКрАЇНи

22 червня 2026 року	м. Білгород-Дністровський	

Білгород – Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого – одноособово судді Прийомової О.Ю.
за участю секретаря Чибукової О.В.
справа № 495/9646/21,
розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Білгород – Дністровському Одеської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про повернення незаконно списаних коштів,-
представника позивача – Квітковського І.О.
представник відповідача – Яковлєва-Ангеловська О.А.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в особі Білгород-Дністровської філії про повернення незаконно списаних коштів, просить суд: стягнути з відповідача на свою користь незаконно списані кошти в сумі 47 618,00 грн., з урахуванням інфляції та 3% річних, а також стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір. 
З урахуванням збільшених позовних вимог просить стягнути на користь ОСОБА_1 з Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» в особі Білгород-Дністровської філії незаконно списані кошти в сумі 68377,15 грн з урахуванням інфляції та 3 % річних.
Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача
Свої вимоги обґрунтовує тим, що у нього в ПАТ «Приватбанк» була заробітна картка, на якої у залишку знаходилась сума 1015, 23 грн., які були списані. 
02.11.2021 року ПАТ «ПриватБанк» надав роздруківку з банківського рахунку ОСОБА_2 , де вказано, що позивач отримав кредит за договором SAMDNWFC00071292677 від 16.10.2021 року у розмірі 50 000 грн. та списано з рахунку 46602,77 грн.
Натомість, позивач наполягає, що не давав згоди на списання коштів. 
Посилаючись на ст. 1071,1073 ЦК України, просить суд задовольнити його вимоги.
Відповідач у задоволенні позовних вимог просить відмовити, оскільки на його думку такі є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.
Як на основну підставу для відмови у задоволенні позовних вимог посилається на те, що позивач до позовної заяви не додав жодного доказу, які б підтверджували його вимоги. 
Звертає увагу, що позивач посилається на те, що у нього не відомо куди списано 1015,23 грн, але не зазначає номер картки та дату списання. Щодо суми у розмірі 46602,77 грн, також із позову не зрозуміло з якого рахунку і коли ці кошти були списані.
Також позивач додав до позову копію картки за номером 51**49, а виписку по картці за номером НОМЕР_1 . Тобто, це дві різні картки, а саме картка номер НОМЕР_2 – дебітова картка для виплат, картка номер НОМЕР_1 – кредитна Універсальна Голд.
У додаткових поясненнях відповідач Звертає увагу суду, що вимога Позивача стягнути з АТ КБ “ПРИВАТБАНК” грошові кошти є неналежним способом захисту, оскільки кошти, які є предметом спору не є коштами Позивача, а є коштами Банку.
Пред`являючи позовні вимоги до АТ КБ “ПРИВАТБАНК” Позивачем не подано жодного доказу на підтвердження того, що кошти, у розмірі 47 618,00 гривень є його власними коштами. Враховуючи вищезазначене, звертає увагу суду на Виписку по картці, яка наявна в матеріалах справи з якої чітко вбачається, що станом в період з 16.10.2021 по 17.10.2021 року залишок після операції зазначений зі знаком « - ». 
Більше того, після здійснення кожної операції, зазначеної в виписці, сума зі знаком « - » у колонці «Залишок після операції» зростала. У зв`язку з цим, звертає особливу увагу, на те, що знак « - » перед сумою у колонці «Залишок після операції», означає, що дані кошти є саме кредитними, а не особистими коштами Позивача.
А отже вимога позивача фактично повторно стягнути кошти з АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які були отримані в кредит, є неналежним способом захисту та не може бути задоволена. 
Між померлим ОСОБА_2 та Акціонерним товариством "Приватбанк" була підписана Заява про приєднання до Умов та Правил надання послуг. Позивач оскаржує проведення операцій по картці/рахунку НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 ) і додатковим рахункам договору SAMDNWFC00071292677 від 16.10.2021, при цьому не наводить жодних доказів, що підтверджує його посилання, і фактично є його міркування і посилання.
Відповідно до п. 1.6, 1.7 постанови НБУ № 22 від 21.01.2004р. Банк здійснює розрахунково-касове обслуговування своїх клієнтів на підставі відповідних договорів і своїх внутрішніх правил здійснення безготівкових розрахунків. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися коштами на власний розсуд. 
Кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції. 
Згідно п. 1.15. постанови НБУ № 22 від 21.01.2004р. доручення платників про списання коштів зі своїх рахунків і зарахування коштів на рахунки отримувачів банки здійснюють у термін,установлений законодавством України. 
Відповідно до п. 1.19. постанови НБУ № 22 від 21.01.2004р. Банк не несе відповідальності за достовірність змісту платіжного доручення, усі спори, які можуть виникнути з цих питань між учасниками розрахунків, вирішуються ними відповідно до законодавства України. Платники й отримувачі коштів здійснюють контроль за своєчасним проведенням розрахунків та розглядають претензії, що виникли, без участі банку. 
Відповідно до п. 2.35 постанови НБУ №22 від 21.01.2004р. кошти, що помилково зараховані на рахунок неналежного отримувача, мають повертатися ним у строки, установлені законодавством України, за порушення яких неналежний отримувач несе відповідальність згідно із законодавством України. У разі неповернення неналежним отримувачем за будь-яких причин коштів у зазначений строк повернення їх здійснюється в судовому порядку. 
Банк, що обслуговує неналежного отримувача, не несе відповідальності за своєчасність подання ним розрахункового документа на повернення помилково зарахованих на його рахунок коштів.
Відповідно до ст. 5.1 “Про платіжні системи та переказ коштів в Україні” Суб`єктами правових відносин, що виникають при здійсненні переказу коштів, є учасники, користувачі (платники, отримувачі) платіжних систем. 
Відповідно п. 5.1. постанови НБУ № 22 від 21.01.2004р та статті 1071 Цивільного кодексу України ( 435-15 ) кошти можуть бути списані з рахунку клієнта без його доручення на підставі рішення суду, а також у випадках, установлених законом. 
Враховуючи вищевикладене, Позовні вимоги є не обґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню, та АТ КБ “ПриватБанк” не несе відповідальності перед позивачем, та не може Відповідати перед позивачем та повертати грошові кошти.
Позивач не звертався до банку щодо несанкційних транзакцій по кредитній картці.
Відповідно укладеного договору Позивач отримав кредит, та саме цей факт сторонами не оскаржується.
Позивач не надав доказів того, що саме дії банку призвели до того, що третя особа змогла скористатися особовими даними позивача.
Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі
26 листопада 2021 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі відкрито спрощене позовне провадження.
21 червня 2022 року до суду надійшли письмові пояснення (п. 3 ч.1 ст. 43 ЦПК України) на позовну заяву від відповідача АТ КБ «Приватбанк».
17 квітня 2023 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області витребувано докази по справі, а саме з Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області інформацію щодо спадкоємців померлого ОСОБА_2 .
04 травня 2023 року на виконання ухвали суду надійшла відповідь Першої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори.
08 травня 2023 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області витребувано докази по справі, а саме з Другої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори інформацію щодо спадкоємців померлого ОСОБА_2 .
22 травня 2023 року витребувана інформація надійшла на адресу суду.
14 червня 2023 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області витребувано копію спадкової справи.
30 червня 2023 року на адресу суду надійшла копія спадкової справи № 140/2022 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 
11 липня 2023 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області залучено правонаступника позивача.
10 жовтня 2023 року до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог.
01 квітня 2024 року до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог.
31 липня 2024 року до суду надійшли письмові пояснення відповідача.
07 листопада 2024 року до суду надійшла заява про зменшення позовних вимог.
19 листопада 2024 року до суду надійшли заперечення на заяву про уточнення позовних вимог.
10 вересня 2025 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області прийнято заяву про збільшення позовних вимог до розгляду.
02 грудня 2025 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області відмовлено у прийнятті заяви про зменшення позовних вимог до розгляду.
13 травня 2026 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області у задоволенні заяви про заміну однієї вимоги іншою – відмовлено.
У судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні позову. Зазначив, що повідомив банк про незаконне списання коштів, що підтверджується відповіддю Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області.
Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, з огляду на його необґрунтованість.
Фактичні обставини, встановлені судом
Вивчивши матеріали справи, судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що дійсно згідно Виписки по особовому рахунку ОСОБА_2 , з позивача були списані кошти у розмірі 1015,23 грн. з рахунку НОМЕР_1 та 46 602,77 грн з рахунку НОМЕР_4 .
За твердженням позивача незаконне списання коштів відбулось у сукупному розмірі 47618 грн., та підлягає поверненню.
Як вбачається з матеріалів справи, згідно Листа Білгород-Дністровського РВНП ГУНП в Одеській області повідомлено, що районним відділом поліції зареєстрована заява ОСОБА_3 щодо незаконного списання коштів в матеріали ЄО за № 16623 від 20.10.2021 року.
Нормативне обґрунтування
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. ст. 1, 3 ЦК України, ст.ст.2, 4-5, 12-13, 19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За правилами частини 1 статті 627, статті 629 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Положенням частини 1 статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 612 ЦК України  боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. 
Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).
Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). 
Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.
Оцінка аргументів сторін, висновки суду
За результатами дослідження матеріалів справи та з урахуванням того, що сторонами не оскаржується факт укладення договору між позивачем та відповідачем від SAMDNWFC00071292677 від 16.10.2021, а також отримання позивачем кредиту у розмірі 50 000 грн, суд доходить висновку, що між сторонами дійсно укладено вказаний договір та позивачем отримано кредитні кошти у розмірі 50 000 грн.
Підставою звернення до суду із позовом позивач визначив те, що з його рахунку відбулось безпідставне списання 47618,00 грн.
З матеріалів справи, а саме виписки по рахунку НОМЕР_1 і додатковим рахункам договору SAMDNWFC00071292677 від 16.10.2021, встановлено, що дійсно за період 03.08.2021-01.11.2021 з вищеописаного рахунку відбулось списання на загальну суму 47618,00 грн.
У деталях операції по вказаній виписці зазначено: «Розваги: SPLATA.KYIV», «XBILL.KYIV», «FEE.KYIV», «24pay.KYIV».
З огляду на викладене, суд критично ставиться до релевантності постанови Одеського апеляційного суду від 17.05.2021 у справі № 495/7992/16-ц, яку позивач долучає додатком до позову, до правовідносин, які мають місце у справі, що розглядається, оскільки апеляційний суд досліджував саме питання правомірності автоматичного списання коштів банком для погашення заборгованості за кредитним зобов`язанням.
Втім, суд встановив, що підставою позовних вимог позивача є відсутність його волевиявлення на проведення 2021 року транзакцій зі списання коштів з його карткових рахунків шляхом переказу без його участі.
Відповідно до ч. 1 ст. 1066, ч. 1 ст. 1068, ст. 1071 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.
Банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.
Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.
Згідно зі ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Пунктами 1.24 та 1.32 ст.1 Закону "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні"(чинного на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб`єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі; неналежний платник - особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів.
Згідно зі ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов`язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів.
Згідно п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1% суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.
Згідно зі ст. 38 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) система захисту інформації повинна забезпечувати безперервний захист інформації щодо переказу коштів на усіх етапах її формування, обробки, передачі та зберігання.
Електронні документи на переказ, розрахункові документи та документи за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, що містять банківську таємницю, під час їх передавання технічними засобами електронних комунікацій повинні бути зашифровані згідно з вимогами відповідної платіжної системи, а за їх відсутності - відповідно до законів України та нормативно-правових актів Національного банку України.
Порядок захисту та використання засобів захисту інформації щодо переказу визначається законами України, нормативно-правовими актами Національного банку України та правилами платіжних систем.
Порядок захисту та використання засобів захисту інформації учасниками міжнародних платіжних систем визначається правилами цих систем, а за відсутності в таких правилах відповідних положень - законами України та нормативно-правовими актами Національного банку України.
Захист інформації забезпечується суб`єктами переказу коштів шляхом обов`язкового впровадження та використання відповідної системи захисту, що складається з:
1) законодавчих актів України та інших нормативно-правових актів, а також внутрішніх нормативних актів суб`єктів переказу, що регулюють порядок доступу та роботи з відповідною інформацією, а також відповідальність за порушення цих правил;
2) заходів охорони приміщень, технічного обладнання відповідної платіжної системи та персоналу суб`єкта переказу;
3) технологічних та програмно-апаратних засобів криптографічного захисту інформації, що обробляється в платіжній системі.
Відповідно до ст. 39 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) суб`єкти переказу зобов`язані виконувати встановлені законодавством України та правилами платіжних систем вимоги щодо захисту інформації, яка обробляється за допомогою цих платіжних систем. Правила платіжних систем мають передбачати відповідальність за порушення цих вимог з урахуванням вимог законодавства України.
Відповідно до п.8, 9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 р. №705 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Таким чином, користувач має повідомити про здійснення помилкового або неналежного переказу банк про платіжні операції, які ним не виконувались.
Однак, матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження того, що вказані дії, які є необхідними, згідно Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 р. №705 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), дійсно здійсненні позивачем.
У постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року № 6-71цс15 зазначено, що відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року №223, банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Верховний Суд у постановах від 14 лютого 2018 року у справі №127/23496/15-ц (касаційне провадження № 61 -3239св 18), від 20 червня 2018 року у справі №691/699/16-ц, (касаційне провадження №61 -16504св 18) вказану правову позицію підтримав.
У постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц, від 2 липня 2025 року у справі № 490/7829/23 зазначено, що банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, які він не виконував або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та за необхідності відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Суд вважає помилковим посилання позивача на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 16 серпня 2023 року по справі № 176/1445/22, оскільки у справі, яка розглядалась касаційним судом мали місце такі фактичні обставини: «07 липня 2022 року вона звернулася до відділення банку з метою з`ясування вищевказаних обставин, де її було повідомлено, що банку невідомо, яким чином шахраї отримали доступ до додатку «Приват24». Позивач наголошувала, що надати інформацію про зловмисників, місце їх перебування та місце вчинення кримінального правопорушення співробітники банку не спромоглися.
Крім того, позивач зазначала, що їй було повідомлено у відділенні банку, що у зловмисників була спроба отримати за допомогою додатку «Приват24» кредит та лише через запроваджений на території України військовий стан банк відмовив в отриманні кредитних коштів. Тобто, на її думку, банк взагалі не перевіряє інформацію про власника грошових коштів, які зберігаються на відкритих карткових рахунках, жодним чином не підтверджується добровільність грошових переказів і добровільність оформлення кредитів.
07 липня 2022 року у відділенні банку відповідним спеціалістом було створено заявки № 2032144, № 2032145, № 2032146, № 2032147, № 2032148, № 2032151, № 2032152 на повернення безпідставно списаних з карткових рахунків позивача грошових коштів».
У справі ж яка розглядається, позивач взагалі не повідомляв банк про несанкціоновані операції. Крім того, відсутні і докази того, що позивач невідкладно повідомив про подію, яка відбулась, правоохоронні органи.
Суд критично оцінює відповідь Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області від 26.11.2021 № 63/23045, оскільки з її змісту не видається за можливе встановити з якою саме заявою звертався позивач до правоохоронних органів, чи дійсно він повідомляв про те, що по рахунку НОМЕР_1 і додатковим рахункам договору SAMDNWFC00071292677 від 16.10.2021 за період 03.08.2021-01.11.2021 відбулись списання коштів.
Таким чином, суд вважає, що у відповідача не виник обов`язок із доведення вчинення позивачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а також що позивач вчиняв розрядження щодо списання/перерахунку коштів, та вчиняв будь-які інші дії, що могли б призвести до списання грошових коштів з її рахунку. При цьому, позивач виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомив відповідача та правоохоронні органи про подію, яка відбулася. 
Суд враховує, що у договорах про надання споживчого кредиту споживач є слабшою стороною, що свідчить про неможливість покладання невиправданого тягаря з`ясування змісту кредитного договору на нього, відповідно до рішення Конституційного Суду України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013, постанови Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17.
Втім, вважає, що вказане не звільняє позивача від обов`язку доказування обставин, на які він посилається.
Згідно із вимогами ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи викладене, з урахуванням усього вищевикладеного, на основі повно та всебічно встановлених доказів, надавши оцінку їх належності, об`єктивності, допустимості та у їх логічному взаємозв`язку, виходячи із фактичних обставин справи та норм чинного законодавства України, їх правозастосування до даних правовідносин, з огляду на те, що позивач виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно не повідомив відповідача та правоохоронні органи про подію, яка відбулася, вимоги позову не обґрунтовані та не доведені, суд приходить переконання, що позов в цій частині задоволенню не підлягає.
Вимоги щодо урахування інфляції та 3% річнихє похідними від основної частини позову, а тому, у зв`язку з її необгрунтованістю, також задоволені бути не можуть.
Розподіл судових витрат
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Згідно з частинами першою та другою статті 141 ЦПК України, судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки в задоволені позовних вимог відмовлено, також не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача судових витрат. 
Керуючись ст. 16, 526, 527, 612, 625, 1054 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 89, 263, 264, 265, 354ЦПК України , суд, -
УХВАЛИВ :

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про повернення незаконно списаних коштів – відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» в особі Білгород-Дністровської філії, код ЄДРПОУ 14360570, адреса: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Першотравнева, 75/3.
Повний текст рішення складено 22.06.2026.
Суддя: