Справа № 339/513/24
Провадження № 2/339/6/26
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

28 травня 2026 року Болехівський міський суд Івано-Франківської області 
у складі: головуючого - судді Кілик М.П.,
за участю секретаря судового засідання Ганчар Л.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Болехів у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення адміністративного правопорушення, 

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_1 27 грудня 2024 року звернувся до суду з позовомпро стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення адміністративного правопорушення, у якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 завдану матеріальну шкоду в розмірі 39 498,22 грн та моральну (немайнову) шкоду в розмірі 4000 грн, стягнути з відповідача судові витрати.
У обґрунтування позову посилається на те, що 29 вересня 2024 року близько 20:00 год на подвір`ї домогосподарства позивача на АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_2 під час словесної суперечки умисно ударом кулака збив позивача з ніг і протягом однієї хвилини наносив удари ногами, кулаками в область голови до втрати свідомості. У подальшому позивач викликав поліцію, які перевіряли даний факт, та швидку допомогу, оскільки стан здоров`я позивача погіршився, і він був доставлений до Болехівської міської лікарні. Після виявлення серйозних ушкоджень його відправили до Долинської районної лікарні. Через важкий стан здоров`я він перебував на стаціонарному лікуванні. Згодом постановою Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 12 грудня 2024 року відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.173 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Постанова не оскаржувалася, набрала законної сили. Завдані позивачу тілесні ушкодження (а саме ушкодження лівого ока) спричинили необхідність обстеження ока та проведення операції у Івано-Франківській обласній клінічній лікарні для часткового відновлення зору, вартість якої становить 35300 грн. Також для підтримки зору він був змушений купувати ліки, зокрема, з 08 жовтня по 04 грудня 2024 року він витратив 39498,22 грн, у т.ч. для проведення операції на лівому оці із заміною кришталика в сумі 35300 грн. Відтак, вказану загальну суму просить стягнути з відповідача. На даний час продовжує лікування та періодично їздить до лікаря для корекції методів лікування. 
Також позивач посилався на ст.23, ст.1167 ЦК України та просив стягнути з відповідача моральну шкоду, завдану позивачеві, у розмірі 4000 грн. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях за наслідками вчиненого щодо нього адміністративного правопорушення про нанесення йому побоїв під час дрібного хуліганства і у зв`язку з цим ушкодження здоров`я та необхідності лікування, фізичного болю, що потягло порушення звичного ритму життя та тимчасову відірваність від активного соціального життя.
Ухвалою судді від 31 грудня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання на 28 січня 2025 року.
17 січня 2025 року до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_2 , в якому він заперечив проти задоволення позову, просить відмовити в позові за безпідставністю. Позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди вважає не обґрунтованими, оскільки позивач не навів і не надав доказів, які підтверджували б причинний зв`язок між хуліганськими діями відповідача, погіршенням у позивача зору та витратами на лікування, які позивач просить відшкодувати. Під час конфлікту 29 вересня 2024 року відповідач не бив позивача, оскільки того дня прийшов до своєї мами, яка проживає на спільному подвір`ї із позивачем, та в подальшому позивач перший спровокував сварку, почав обзивати відповідача нецензурними словами і виганяти з подвір`я, а надалі вдарив по голові, на що відповідач у відповідь обізвав його і відштовхнув від себе. Відповідач визнав свою вину в тому, що висловлювався щодо позивача нецензурною лайкою, а не те, що бив його. Тягар доведення розміру шкоди та причинного зв`язку між майновою шкодою і протиправною поведінкою заподіювача шкоди покладено на потерпілого, у даному випадку на позивача ОСОБА_1 . Позивач не довів, що вчинення відповідачем хуліганських дій і виявлення у позивача захворювання ока (вивих кришталика лівого ока) і подальше лікування перебувають у причинно-наслідковому зв`язку. Тобто, позивач не надав належних та допустимих доказів того, що після конфлікту між ними 29 вересня 2024 року позивач частково втратив зір на ліве око, обстеження якого він розпочав аж через десять днів (консультація у офтальмолога 08 жовтня 2024 року Д-з: підозра на глаукому). ОСОБА_1 відмовився від проведення судово-медичної експертизи після їхнього інциденту, тому останнім не доведено, що хвороба лівого ока виникла внаслідок неправомірних дій відповідача.
Щодо оплати за лікування і проведення операції на ліве око у КНП «Обласна клінічна лікарня» відповідач зазначив наступне. Позивачем до матеріалів справи додано фіскальні чеки на придбання ліків, однак ним не доведено, що ці фіскальні чеки на придбання ліків стосуються саме його лікування, оскільки на жодному із них не вказано особу, яка здійснювала купівлю ліків, всі фіскальні чеки різної дати, а деякі із них взагалі без дати та назви ліків. Крім цього, відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого 37860/2024 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 14 по 15 листопада 2024 року, де йому проведене оперативне лікування: вітрленсектомія лівого ока з імплантацією і підшиванням ІОЛ. Станом на 14 листопада 2024 року між КНП «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради» та НСЗУ був укладений договір про надання медичних послуг за Програмою медичних гарантій «Хірургічні операції дорослим та дітям в стаціонарних умовах». Операція позивача проводилася за скеруванням лікаря, тому вона була планова, а не екстрена. Отже, твердження позивача, що він оплатив за операцію 35 300 грн не відповідає дійсності, оскільки операції за відповідних умов проводяться безоплатно.
Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди відповідач зазначив, що позивач у своєму позові не довів належними та допустимими доказами наявність завданої йому шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та його вини в її заподіянні. Тому, з урахуванням обставин справи, вимог виваженості та дотримання справедливого балансу між інтересами позивача щодо відшкодування моральної шкоди, з огляду на відсутність доказів щодо негативного впливу неправомірних дій відповідача на здоров`я та психоемоційний стан позивача і його відновлення, вважає, що відшкодування позивачу моральної шкоди в розмірі 4000 грн не відповідає критерію справедливості, розумності та виваженості, а тому не підлягає до задоволення.
Ухвалою суду від 28 січня 2025 року задоволено клопотання представника відповідача та витребувано в комунального некомерційного підприємства «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради» та вкомунального некомерційного підприємства «Болехівська центральна міська лікарня» Болехівської міської ради Івано - Франківської області інформацію щодо проходження лікування позивачем ОСОБА_1 та щодо вартості оперативного лікування; судове засідання відкладено на 18.02.2025.
На виконання ухвали про витребування доказів 14 лютого 2025 року до суду надійшли витребувані матеріали від Болехівської центральної міської лікарні та Обласної клінічної лікарні Івано-Франківської обласної ради.
18.02.2025 судове засідання було відкладено на 28.02.2025 у зв`язку з клопотанням представника позивача про ознайомлення з витребуваними документами. Судові засідання від 07.03.2025 та від 24.03.2025 було відкладено у зв`язку з клопотаннями представника відповідача.
У судовомузасіданні 28.02.2025 та 07.04.2025 позивач  ОСОБА_1 позов підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Пояснив, що в позовній заяві вказано, що він оплатив за операцію на лівому оці в сумі 35300 грн. Однак, він уточнив ці обставини: це кошти не за проведення операції, а за розхідні матеріали, які були необхідні для цієї операції; перелік розхідних матеріалів надав лікар. Він (позивач) купив розхідні матеріали, у тому числі, кришталик, який йому замінили під час цієї операції. Позивач додатково зазначив, що окрім матеріальних витрат на лікування, він також зазнав і моральних страждань, внаслідок адміністративного правопорушення він пережив фізичний біль, продовжує лікуватися, має проблеми із зором. 
Представник позивача – адвокат Дуткевич М.В., який діє на підставі ордеру від 12.12.2024, позов підтримав у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві. Крім цього, зазначив, що вина відповідача не потребує доведення, оскільки є постанова від 12 грудня 2024 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП. У листі Обласної клінічної лікарні Івано-Франківської обласної ради від 14.02.2025 (т.1, а.с.87), що наданий на запит суду, зазначено, що розхідні матеріали, необхідні для проведення операції, позивач купував за свій кошт. Покупку саме цих розхідних матеріалів підтверджує подана позивачем квитанція на суму 35300 грн. Зокрема, позивач за власні кошти купив кришталик, а його заміна під час операції здійснювалася безоплатно для позивача. Позивач купляв інші ліки за призначенням лікаря, навіть якщо ліки стосувалися лікування тиску тощо, то це теж пов`язано з отриманими тілесними ушкодженнями. Позивачу не було проведено судово-медичну експертизу (за результатами події 29.09.2024), бо за його зверненням кримінальне провадження не було внесено до ЄРДР, а в справах про адміністративне правопорушення експертизи не проводяться. 
Відповідач ОСОБА_2  у судове засідання не прибув, його представник – адвокат Шиян Л.І. у судовому засіданні 28.02.2025 та 07.04.2025 просила відмовити в задоволенні позову з підстав, наведених у відзиві. Крім цього, зазначила, що сторони є двоюрідними братами. Відсутні докази про те, що між травмою позивача, інцидентом і лікуванням є причинний зв`язок. Позивач до окуліста звернувся лише через 9 днів. Позивач не провів судово-медичну експертизу, тому не можливо встановити, чи стан ока був через його вік, чи через інцидент 29.09.2024. З копій медичних документів вбачається, що позивач і раніше звертався до лікарів з приводу захворювання очей. Зазначила, що вивих кришталика може бути не лише при ударі, а й при катаракті. У висновку Долинської лікарні, де позивач перебував на лікуванні з 29 вересня 2024 року, не було вказано про травму ока. Надані позивачем чеки на придбання ліків не збігаються з призначеннями лікарів, деякі чеки без дат, прізвища, вказано ліки, що не стосується лікування очей, тому не підтверджують заявлені позивачем обставини. Звертає увагу, що копії медичних звітів та відомості картки амбулаторного хворого не збігаються, у них містяться різні діагнози, відсутні призначення лікаря. Оскільки не доведено завдання майнової шкоди, тому не може бути підстав для відшкодування моральної шкоди. Щодо постанови суду від 12 грудня 2024 року у справі №339/439/24, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, представник відповідача зазначила, що суд не встановив факту того, що ОСОБА_2 наносив удари позивачу, відповідні дані були в протоколі про адмінправопорушення, суд такі факти не встановлював у ході судового розгляду. Зі слів відповідача, він лише відштовхнув позивача.
Ухвалою суду від 08.04.2025 задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Шиян Л.І., витребувано інформацію в КНП «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради» та в Національної Служби Здоров`я України. Крім цього, задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Дуткевича М.В. про витребування доказів в КНП «Болехівська центральна міська лікарня» Болехівської міської ради Івано - Франківської області та про призначення експертизи. Зокрема, призначено судово-медичну експертизу, проведення якої доручено експертам Івано-Франківського обласного бюро судово-медичної експертизи, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.
Ухвалами суду від 02.06.2025, 20.06.2025 (після відновлення провадження) за клопотаннями експертної установи, позивача ОСОБА_1 було витребувано медичні документи, необхідні для проведення експертизи, які направлені в експертну установу ухвалою суду від 03.07.2025, провадження у справі зупинено.
Ухвалою від 27.02.2026 (після відновлення провадження) задоволено клопотання в.о.начальника ДСУ «Івано-Франківського обласного бюро судово-медичної експертизи» Горичок І. про залучення до проведення експертизи лікаря спеціаліста з професорсько-викладацького складу Івано-Франківського національного медичного університету в якості експерта за фахом офтальмологія, провадження у справі зупинено.
06.04.2026 до суду надійшов висновок експертизи, відтак ухвалою від 08.04.2026 поновлено провадження, призначено судове засідання на 21.04.2026.
Ухвалою суду від 21.04.2026, з урахуванням відсутності заперечень представника відповідача, прийнято до розгляду заяву позивача ОСОБА_1 про збільшення розміру позовних вимог, встановлено строк відповідачу для подання відзиву з урахуванням збільшення позовних вимог.
Зокрема, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 40583,62 грн та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. Питання надання доказів судових витрат будуть вирішуватися за п.8 ст.141 ЦПК України. У обґрунтування збільшених позовних вимог посилається на те, що на виконання вимоги експертної установи він виїхав до м.Івано-Франківськ, де 02.02.2026 в КНП «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради» пройшов дослідження лівого ока. Зокрема, було обстеження комп`ютерної томографії, за цю процедуру він оплатив 500 грн. Того ж дня на вимогу лікаря -офтальмолога він придбав за 248 грн ампулу препарату. Також за призначенням лікаря 03.02.2026 в м.Болехів він придбав краплі для очей вартістю 337 грн, а всього 1082,40 грн. Враховуючи, що йому було необхідно повторно виїжджати на обстеження ока до лікарів Івано-Франківської ОКЛ на вимогу експертної комісії, у зв`язку з цим він поніс додаткові витрати та завдано додаткових душевних страждань. Так, згідно з фіскальними чеками за 2 та 3 лютого 2026 року він поніс витрати в розмірі 1085,40 грн і тому цей розмір шкоди підлягає відшкодуванню. Також на 6000 грн підлягає збільшенню розмір морального відшкодування. 
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 збільшені позовні вимоги підтримав. Дав пояснення, аналогічні змісту первісної позовної заяви та заяви про збільшення вимог, а також зазначив, що він досі лікується, відповідач не попросив вибачення за скоєне. У нього душевна травма через те, що він погано бачить, відчуває дискомфорт, у нього поганий сон. Щодо оплати за проведення операції зазначив, що він приїхав до Івано-Франківської ОКЛ, що в м.Івано-Франківськ. Лікар сказав оплатити 35 тис грн, сказав де треба оплатити, в якій саме аптеці, позивач оплатив у аптеці цю суму коштів, натомість йому дали квитанцію, крім квитанції більше нічого не дали. Тобто він оплатив за все, за операцію, за розхідні матеріали, і лікар призначив дату операції. Після операції він купляв ті ліки, які виписував лікар. У чеках, що подані до суду, могли потрапити і інші не пов`язані ліки, оскільки в аптеці видається 1 чек на всю покупку.
Представник позивача – адвокат Дуткевич М.В. у судовому засіданні збільшені позовні вимоги підтримав. Дав пояснення, аналогічні змісту первісної позовної заяви та заяви про збільшення вимог, а також зазначив, що відповідно до висновку експертизи: не має можливості пов`язати підвивих кришталика лівого ока у ОСОБА_1 з травмою 29.09.2024. Проте такий висновок зроблено через те, що лікарі Болехівської лікарні не описали ушкодження лівого ока вчасно. Оскільки попередні захворювання ОСОБА_1 не пов`язані з підвивихом лівого ока та проведеною операцією, вперше діагноз «підвивих лівого ока» був установлений на 40-й день після травми через вину лікарів та через відсутність у Болехівській ЦМЛ відповідного обладнання, яке б встановило ушкодження кришталика, та оскільки після 29.09.2024 ОСОБА_1 не отримував травм (про що стверджує сам ОСОБА_1 ), - слід дійти висновку, що саме події 29.09.2024, завдані відповідачем удари позивачу спричинили підвивих лівого ока та необхідність операції. Крім цього, позивач був змушений повторно приїздити до експерта, у зв`язку з цим були витрачені кошти на додаткові дослідження ока. Досі відповідач не вибачився перед позивачем, не відшкодував коштів, позивач досі несе фізичні і душевні страждання. Всі чеки, які подав позивач, пов`язані з лікуванням.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не прибув. Його представник – адвокат Шиян Л.І. у судовому засіданні просила відмовити в задоволенні збільшених позовних вимог з підстав, наведених у відзиві. Крім цього, зазначила, що матеріальна шкода не доведена. Позивач не довів, що хуліганські дії відповідача і лікування ока, операція перебувають у причинному зв`язку. Не надав доказів, що позивач втратив зір після конфлікту, бо 08.10.2024 позивач консультувався в офтальмолога з підозрою на глаукому, що не пов`язано з побоями. Після конфлікту 29.09.2024 позивач відмовився від проведення експертизи, відтак не є доведеним, що наслідки наступили саме через дії відповідача. З висновку експертизи вбачається, що вивих кришталика не пов`язаний з конфліктом 29.09.2024, причинного зв`язку немає, тому немає вини відповідача. Вперше діагноз «підвивих кришталика» у позивача встановлено на 40-й день після конфлікту з відповідачем, відтак за цей час у позивача могли бути інші травми, які могли стати причиною подальшого проведення операції. Крім цього, фіскальні чеки, що подані позивачем, не місять відомостей про особу, яка купувала, не містять дат, є ліки від хвороб, що зовсім не пов`язані з лікуванням ока, нема призначень лікарів. Також між лікувальним закладом, де позивачеві проведено операцію, та НСЗУ укладено договір про медичне обслуговування за програмою медичних гарантій. Операція позивача була за скеруванням лікаря, планова, а не екстрена; не доведено те, що позивач був змушений придбати «розхідні» матеріали та оплачувати операцію. Моральна шкода не підлягає відшкодуванню, оскільки позивач не довів наявність завданої шкоди та причинно-наслідкового зв`язку з діями відповідача.
19.05.2026 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, відповідно до абз.2 ч.1 ст.244 ЦПК України, та відклав його ухвалення та проголошення на 11:30 год 28.05.2026. 
Вислухавши позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали справи №339/439/24, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч.1 -ч.3 ст.13 ЦПК України).
Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1-ч.3 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.
Вказана стаття регулює загальні підстави для відшкодування шкоди в межах позадоговірних (деліктних) зобов`язань. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
Грошовий вираз майнової шкоди є збитками. Відшкодування збитків - це відновлення майнового стану учасника правовідносин за рахунок іншого суб`єкта - правопорушника.
Згідно із ч. 1 ст. 1195 Цивільного кодексу України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. При цьому, позивач (потерпілий) має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.
Суд встановив, що постановою Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 12 грудня 2024 року у справі №339/439/24 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 51,00 грн. 
Вказаною постановою суд встановив, що «29 вересня 2024 року близько 20:00 год. гр. ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 вчинив словесний конфлікт із гр. ОСОБА_1 , в ході якого висловлювався нецензурними словами, словесно погрожував фізичною розправою останньому та наніс йому декілька ударів кулаками по обличчю» (т.1, а.с.5).
Обставини щодо вчинення зазначених дій відповідачем ОСОБА_2 не підлягають доказуванню відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України, відповідно до якої вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Вказана постанова суду не оскаржувалася та набрала законної сили 24 грудня 2024 року (т.1, а.с.51). 
Таким чином, суд не бере до уваги твердження відповідача ОСОБА_2 у відзиві та його представника про те, що відповідач 29 вересня 2024 року близько 20 год лише відштовхнув позивача від себе, оскільки такі твердження суперечать змісту вищевказаної постанови у справі про адміністративне правопорушення, яку відповідач не оскаржував.
При цьому, твердження позивача в позовній заяві про те, що відповідач ударом кулака збив позивача з ніг і протягом однієї хвилини наносив удари ногами, кулаками в область голови до втрати свідомості позивачем, - суперечать встановленим постановою суду обставинам. Вказану постанову потерпілий ОСОБА_1 також не оскаржував.
У судовому засіданні були досліджені матеріали адміністративної справи №339/439/24 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.173 КУпАП, згідно з якими ОСОБА_2 свою вину визнав, постанову суду не оскаржував та 24.12.2024 сплатив накладений судом штраф у повному обсязі; протокол складено за заявою ОСОБА_1 , який у судовому засіданні зазначив, що СМЕ він не проходив.
Обґрунтовуючи наявність майнової шкоди в загальному розмірі 40583,62 грн, яку просив стягнути з відповідача, позивач посилався на завдання йому тілесних ушкоджень відповідачем, у результаті яких він був змушений придбавати лікарські засоби, проходити лікування та провести операцію на оці. 
Відповідно до статей 12, 77, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із ч. 1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи..
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
Згідно з ч. 1, ч.2 ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З копії виписки з медичної карти стаціонарного хворого 2362/у комунального некомерційного підприємства «Долинська багатопрофільна лікарня» вбачається, що з 29 вересня 2024 року по 01 жовтня 2024 року позивач ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні КНП «Долинська багатопрофільна лікарня». При закінченні стаціонарного лікування вказано рекомендації: консультація офтальмолога в плановому порядку (т.1, а.с.15). 
У подальшому, відповідно до даних індивідуальної карти амбулаторного хворого ОСОБА_1 (т.1, а.с.69-86) та витягів з ЕСОЗ-діагностичних звітів (т.1, а.с.61-68), позивач звертався до лікаря-офтальмолога комунального некомерційного підприємства «Болехівська центральна міська лікарня» Болехівської міської ради Івано - Франківської області, а саме: 08.10.2024, 28.10.2024, 11.11.2024, 18.11.2024, 21.11.2024, 26.11.2024, 05.12.2024.
08.11.2024 під час обстеження в КНП «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради» ОСОБА_1 встановлено діагноз підвивих кришталика лівого ока.
З копії медичної карти стаціонарного хворого №37860/2024, що заведена в КНП «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради», вбачається, що ОСОБА_1 з 14 листопада 2024 року по 15 листопада 2024 року перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні мікрохірургії ока в комунальному некомерційному підприємстві «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради» (т.1, а.с.89). Зокрема, йому проведено планову операцію «Вітрленсектомію з імплантацією та підшиванням Інтраокулярної лінзи». Діагноз при госпіталізації: вивих кришталика лівого ока.
Як зазначив позивач у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог, з 08 жовтня 2024 року по 04 грудня 2024 року він витратив на лікування 39498,22 грн, у тому числі 35300 грн на розхідні матеріали, які були необхідні для вказаної операції, та 1085,40 грн під час досліджень при проведенні судової експертизи на суму 1085,40 грн, відтак просить стягнути з відповідача загальну суму матеріальної шкоди – 40583,62 грн.
Однак, наданими стороною позивача доказами не підтверджено факт завдання саме відповідачем шкоди, що пов`язана з проведенням операції на лівому оці, та наявність причинного зв`язку між такою шкодою і протиправним діянням відповідача.
Зокрема, з метою підтвердження причинного зв`язку між діями відповідача, що стались 29.09.2024, та необхідністю проведення позивачеві операції на лівому оці, позивач заявив суду клопотання про проведення комісійної судово-медичної експертизи.
У висновку експерта за результатами проведення комісійної судово-медичної експертизи № 5 (за матеріалами справи), складеного 10 березня 2026 року судовими експертами зазначено, що: беручи до уваги об`єктивний стан органів зору ОСОБА_1 , який вказаний у консультаціях лікарів офтальмологів в медичній карті амбулаторного хворого від 08.10.2024, 15.10.2024 та 08.11.2024 (висока гіпертензія лівого ока (35 мм.рт.ст) та надрив війкових зв`язок), йому потрібна була операція із заміни кришталика лівого ока, як була обґрунтована та проведена згідно показів;
у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 вперше діагноз «Підвивих кришталика лівого ока» встановлений 08.11.2024 (40-й день після травми), чітких судово-медичних даних про підвивих кришталика лівого ока при первинних оглядах його лікарями в КНП «Болехівська ЦРЛ» та КНП «Долинська БЛ» не описано, а тому пов`язати підвивих кришталика лівого ока у ОСОБА_1 з травмою від 29.09.2024, немає можливості (т.2, ас.31-37).
Відповідно до положень ст.110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
З матеріалів справи вбачається, що передумовою проведення позивачу 14.11.2024 операції на лівому оці було встановлення йому діагнозу підвивих(вивих) кришталика лівого ока. 
Вперше зазначений діагноз у медичних документах зафіксовано після спливу значного періоду: 08 листопада 2024 року, тобто через 40 днів після події, що трапилася 29 вересня 2024 року (т.2, а.с. 35зворот). Через півтора місяці після 29 вересня 2024 року, діагноз при госпіталізації перед операцією 14.11.2024 зазначено як вивих кришталика лівого ока (т.1, а.с.89, 95, 102), при цьому відмітка про те, що це є наслідком «травми приблизно 1 місяць тому», зазначена зі слів пацієнта в розділі «анамнез хвороби»; медичними документами цей причинний зв`язок не встановлено, що також підтверджує вищевказаний висновок комісійної експертизи № 5 від 10.03.2026. При цьому, діагноз про підвивих кришталика лівого ока внаслідок саме травми, а не з інших можливих причин, міститься лише в одному медичному записі (діагностичному звіті) лікаря-офтальмолога від 11 листопада 2024 року (т.1, а.с.65). Проте копія індивідуальної карти амбулаторного хворого ОСОБА_1 (т.1, а.с. 84а) за цю дату не містить вказівки про травму, що свідчить про розбіжності в медичній документації. 
Позивач та його представник як на причину встановлення діагнозу (підвивих кришталика лівого ока) після спливу значного періоду - лише після 40 днів після події, що трапилася 29 вересня 2024 року, посилаються на неправильні дії лікарів, відсутність у Болехівській ЦМЛ відповідного медичного обладнання та відсутність вини самого позивача, оскільки він належно виконував всі вказівки лікарів. 
Однак, такі наведені стороною позивача обставини та надані докази не підтверджують доводів позивача, що підвивих (вивих) кришталика лівого ока спричинили саме дії відповідача 29 вересня 2024 року, та стосовно яких була винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення від 12.12.2024. 
Твердження сторони позивача про те, що в період з 29.09.2024 по 08.11.2024 позивач не отримував будь-яких інших травм, а тому можна зробити висновок, що саме дії відповідача 29.09.2024 спричинили у ОСОБА_1 підвивих лівого ока та необхідність подальшої операції, - є лише припущенням. Проте доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
З урахуванням вищенаведеного, за наявними матеріалами справи суд позбавлений можливості однозначно встановити факт завдання саме відповідачем шкоди позивачу (щодо спричинення підвивиху лівого ока та необхідність подальшої операції), та, відповідно, наявність причинного зв`язку між шкодою, завданою позивачу, що пов`язана з проведенням операції на лівому оці, і протиправним діянням відповідача та вини останнього в її заподіянні, що виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
Суд приймає зауваження представника відповідача щодо долученого позивачем фотознімка із зображенням обличчя позивача, та вважає, що за умови відсутності даних про дату, час та умови його створення, за відсутності належного засвідчення, - надане фото не може бути належним та допустимим доказом тих обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог.
Суд вважає підставними доводи сторони позивача, що ОСОБА_1 завдано шкоди здоров`ю за наслідками дій відповідача 29 вересня 2024 року, оскільки починаючи з цього дня та по 01 жовтня 2024 року позивач ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні КНП «Долинська багатопрофільна лікарня». Сторона відповідача вказаних доводів не спростовувала.
При цьому, позивач не заявив позовних вимог про стягнення коштів на лікування з 29 вересня по 07 жовтня 2024 року. Натомість просить стягнути кошти на лікування, починаючи з 08 жовтня 2024 року, у тому числі, пов`язані з операцією на лівому оці. 
Отже позивач поданими ним доказами не довів факту того, що неправомірними діями відповідача йому завдано матеріальної шкоди саме у вигляді витрат на проведення 14.11.2024 операції на лівому оці з заміни кришталика, на яку, як стверджує позивач він витратив 35300 грн (за розхідні матеріали). Відсутність зв`язку між підвивихом (вивихом) кришталика лівого ока в ОСОБА_1 з діями відповідача 29.09.2024 (які встановлені постановою суду від 12.12.2024) підтверджено також висновком вищевказаної комісійної експертизи. 
Надавши оцінку дослідженим у судовому засіданні доказам, враховуючи вищевстановлені обставини, суд доходить висновку про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача ОСОБА_2 29.09.2024, які були кваліфіковані за ст.173 КУпАП, та діагнозом відповідача щодо вивиху кришталика лівого ока і як наслідок - необхідності оперування.
Отже позов у частині стягнення 35300 грн, що як стверджує позивач, пов`язано з оперативним втручанням 14.11.2024, задоволенню не підлягає за недоведеністю, та з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях.
Крім цього, щодо позовних вимог про стягнення решти 4198,22 грн, витрачених на лікування за період з 08.10.2024 по 04.12.2024, про що вказано в первісній позовній заяві, та відповідні квитанції долучені до неї (т.1, а.с. 23, 24), суд зазначає наступне.
Позивач ОСОБА_1 з 29 вересня 2024 року по 01 жовтня 2024 року перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні КНП «Долинська багатопрофільна лікарня», звідки виписаний з рекомендацією консультацій та спостережень лікарів, зокрема, офтальмолога (т.1, а.с.15 зворот). За результатами подальших медичних обстежень офтальмолога йому було рекомендовано ряд медичних препаратів, зокрема, 14.10.2024, 08.10.2024, 09.10.2024 (т.1, а.с.7, 17 зворот, 83), серед яких: дорзоптик, дорзамед. Купівлю вказаних ліків підтверджено квитанцією від 08.10.2024 на суму 306,99 грн, квитанцією №75126 від 14.10.2024 на суму 292,99 грн, квитанцією від 04.11.2024 на суму 393,39 грн, всього на суму 993,37 грн (т.1 а.с.23). Оскільки вищезазначені обстеження офтальмолога були проведені одразу після стаціонарного лікування (з 29.09.2024 по 01.10.2024) за відповідною рекомендацією лікаря, який проводив стаціонарне лікування, враховуючи визначене у призначеннях дозування та тривалість курсу лікування, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем і документально підтверджені матеріальні збитки в загальній сумі 993,37 грн згідно з вищевказаними квитанціями на придбання медичних препаратів, які містяться в призначеннях лікарів. 
Щодо медичних препаратів, які рекомендовані позивачу після проведення йому оперативного втручання 14.11.2024, та пов`язані з даним оперативним втручанням (т.1 а.с.19зворот, 21, 22, 66, 85, 86, 100, 103) - відсутні підстави для відшкодування таких витрат позивача, оскільки, як вказано вище: не підтверджено причинно-наслідкового зв`язку з діями відповідача ОСОБА_2 29.09.2024, які були кваліфіковані за ст.173 КУпАП, та необхідністю проведення оперативного втручання 14.11.2024, а відтак і післяопераційного лікування.
Щодо решти ліків та інших медичних засобів різного призначення, які зазначені в чеках за період з 08.10.2024 по 04.12.2024 на а.с.23-24 в т.1, без призначення лікарів, то в матеріалах справи відсутні будь-які медичні документи, які б підтверджували, що лікарі дійсно призначали саме ті ліки та медичні засоби, що зазначені у квитанціях, для лікування позивача ОСОБА_1 , їх дозування та тривалість курсу лікування, що виключає можливість суду перевірити надані позивачем чеки на предмет відповідності призначеному йому лікуванню. Крім цього, як підтвердив позивач у судовому засіданні 07.05.2026, у чеках, що подані до суду, могли потрапити й інші ліки, оскільки в аптеці видається 1 чек на всю покупку.
Будь-яких належних доказів на підтвердження необхідності та доцільності застосування зазначених медичних препаратів відповідними рекомендаціями та призначеннями лікарів не надано. Самі по собі чеки на придбання таких медичних препаратів не є належними доказами у справі, а зазначені позивачем обставини не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Вказане відповідає висновку Верховного Суду, викладеному в Постанові від 23 лютого 2022 року у справі № 643/7765/18. 
При цьому, одна з квитанцій від 14.10.2024 без номера на суму 1450 грн не містить даних про об`єкт купівлі, що позбавляє суд можливості перевірити доводи позивача про купівлю ліків за призначенням.
Отже, у зв`язку з відсутністю достатніх та достовірних доказів у задоволенні позовних вимог у частині стягнення 3204,85 грн (4198,22 грн - 993,37 грн) необхідно відмовити у зв`язку з недоведеністю та необґрунтованістю вимог.
Щодо доводів позивача, викладених у заяві про збільшення позовних вимог (т.2, а.с.45) суд зазначає наступне. Позивач просив стягнути 500 грн за проведення комп`ютерної томографії 02.02.2026. Вказане обстеження було проведене за клопотанням експертної установи (т.2, а.с.2-3, 6-7) з метою надання висновку комісійної експертизи. Відтак, дані витрати відповідно до ст.133 ЦПК України є витратами, пов`язаними з розглядом справи, зокрема, пов`язаними із проведенням експертизи. Вимоги про відшкодування судових витрат, пов`язаних з проведення експертизи позивач не заявляв. Крім цього, позивач просить стягнути 337 грн (за препарат Еллокс) та 248,40 грн (за препарат Кеналог), про що подав відповідні квитанції. Проте позивач не надав доказів на підтвердження необхідності такої купівлі (призначень лікаря), та необхідності відшкодування таких коштів відповідачем. Зокрема, з консультаційного висновку спеціаліста від 02.02.2026 (т.2, а.с.36) справді вбачається рекомендація лікаря щодо придбання препарату Єллокс, проте передумовою його призначення є три різні діагнози та наявність інтраокулярних лінз. Наявність зв`язку вказаних діагнозів, як і наявність інтраокулярних лінз, з діями відповідача позивачем не доведено, хоча позивач зобов`язаний був це довести відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України. Отже вимоги заяви про збільшення позовних вимог у частині стягнення 1085,40 грн задоволенню не підлягають.
З урахуванням вищенаведеного, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача про стягнення матеріальної шкоди частково, а саме: в сумі 993,37 грн, що знайшли своє підтвердження призначеннями лікарів та квитанціями на придбання.
Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. 
Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.3 -ч.5 ст.23 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (ч.1 ст.1168 ЦК України).
У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Суд погоджується з доводами позивача в тій частині, що в результаті вчинення відповідачем 29.09.2024 щодо позивача неправомірних дій, адміністративного правопорушення – дрібного хуліганства (відповідач вчинив словесний конфлікт із позивачем в ході якого висловлювався нецензурними словами, словесно погрожував фізичною розправою останньому та наніс йому декілька ударів кулаками по обличчю), що встановлено постановою суду від 12.12.2024 у справі №339/439/24, позивач пережив душевні страждання. У зв`язку з нанесенням кількох ударів кулаками по обличчю, переніс фізичний біль та зазнав моральних страждань, що безпосередньо негативно вплинуло на його звичайний, сформований ритм життя, та тимчасову відірваність від активного соціального життя; позивач був змушений лікуватися та витрачати на це час та кошти.У тому числі, з 29 вересня 2024 року по 01 жовтня 2024 року позивач ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні.
Отже, наявні підстави для відшкодування моральної шкоди. Заявлений позивачем розмір грошового відшкодування в первісній позовній заяві в розмірі 4000 грн (що заявлений саме щодо такого обсягу душевних страждань позивача) відповідає характеру правопорушення, яке вчинив відповідач та ступеню його вини, характеру та обсягу фізичних та душевних страждань, яких зазнав позивач ОСОБА_1 , які пов`язані з діями відповідача безпосередньо 29.09.2024 та перебуванням на стаціонарному лікуванні з 29.09.2024 по 01.10.2024. Такий розмір моральної шкоди відповідає характеру та обсягу моральних страждань та вимогам розумності і справедливості. Суд також враховує суперечливу поведінку відповідача, який при розгляді справи №339/439/24 за ст.173 КУпАП та винесенні постанови Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 12 грудня 2024 року визнав вину у вчиненому, проте у відзиві на позовну заяву заперечив факт нанесення ударів позивачу; жодних коштів у добровільному порядку позивачеві не сплатив.
Отже виходячи з обґрунтованості позову щодо наявності моральної шкоди у цій частині, засад розумності та справедливості, суд вважає необхідним визначити розмір компенсації моральної шкоди на рівні 4 000 грн.
Щодо вимоги позивача від 17.04.2026 про збільшення розміру морального відшкодування на 6000 грн, суд зазначає наступне. Обсяг завданої моральної шкоди в розмірі ще 6000 грн позивач у заяві, а також у судових засіданнях 21.04.2026, 07.05.2026 пов`язував лише з необхідністю виїжджати на обстеження ока до м.Івано-Франківськ на вимогу експертної комісії, що було необхідне для проведення комісійної судово-медичної експертизи, у зв`язку з чим позивачеві було завдано додаткових душевних страждань, а також те, що відповідач зробив позивача особою з інвалідністю, позивач досі лікується.Проте дана судова експертиза була проведена саме за клопотанням сторони позивача для надання відповіді, зокрема, про те, чи наявний причинно-наслідковий зв`язок між отриманими позивачем 29.09.2024 кількома ударами в обличчя та необхідністю проведення йому 14.11.2024 операції з заміни кришталика на лівому оці. Такого причинного зв`язку висновком експертизи, а також іншими наданими позивачем доказами не встановлено, судом відмовлено в задоволенні позовних вимог у частині відшкодування вартості лікування, пов`язаного з проведенням оперативного втручання та післяопераційного періоду. Позивачем не надано доказів необхідності постійного лікування саме внаслідок дій відповідача. Відтак наведене свідчить про необґрунтованість позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди у цій частині.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Щодо вирішення питання судових витрат позивач у заяві від 17.04.2026 заявив про вирішення вказаного питання в порядку ч.8 ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.13, 19, 81, 82, 89, 141, 263-265, 268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2  на користь ОСОБА_1 993 гривень 37 копійок у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 4000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди, всього стягнути 4993 гривні 37 копійок.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне найменування учасників справи та їх місце проживання: 
позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання:  АДРЕСА_2 ;
відповідач: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання:  АДРЕСА_2 ; фактичне місце проживання:  АДРЕСА_3 .
Повний текст рішення складено 28 травня 2026 року.

Суддя:         М.П.Кілик