ПОСТАНОВА 
Іменем України

27 листопада 2025 року        м. Кропивницький

справа № 385/619/25
провадження № 22-ц/4809/1416/25 

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Доковського О. Л., Єгорової С. М., 
за участю секретаря судового засідання Гончар О. В., 
учасники справи: 
заявник - ОСОБА_1 ,
заінтересована особа - Міністерство оборони України,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області (суддя Венгрин М. В.) від 18.06.2025, 
ВСТАНОВИВ:
1.Короткий зміст позовних вимог
08.05.2025 ОСОБА_1 звернулася до Гайворонського районного суду Кіровоградської області в окремому провадження із заявою й просила суд встановити факт проживання її, ОСОБА_1 , з ОСОБА_2 , як жінки та чоловіка, однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з вересня 2007 року по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Викладену в заяві вимогу заявниця обґрунтувала тим, що з вересня 2007 року вони з ОСОБА_2 проживали однією сім`єю в належному їй будинку по АДРЕСА_1 , вели спільне господарство, мали спільний бюджет, спільні витрати, разом купували майно для спільного користування, за спільні кошти та спільною працею проводили поточні ремонти будинку, господарсько-побутових будівель. Її син ОСОБА_3 вважав ОСОБА_2 своїм батьком, оскільки той виховував його з 2007 року. 
У липні 2024 року ОСОБА_2 був призваний на військову службу по мобілізації до Збройних Сил України. Вони продовжували підтримувати відносини, телефонували один одному, обмінювалися повідомленнями, світлинами. Заявниця з сином відвідували ОСОБА_2 під час його перебування в навчальному центрі. ОСОБА_2 неодноразово перераховував коти на її рахунок. 
06.12.2024 вона отримала повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_2 - сповіщення сім`ї № 156 від 06.12.2024, яким її, як дружину, повідомлено про загибель ОСОБА_2 під час виконання військового обов`язку в бою за Україну.
Заявниця здійснила поховання ОСОБА_2 .
У зв`язку зі смертю ОСОБА_2 відкрилась спадщина на належне йому майно, але спадкоємців за законом та заповітом немає. Також встановлення вказаного факту матиме для неї юридичні наслідки - реалізацію права на одноразову допомогу зв`язку з загибеллю військовослужбовця, відповідно до ст. 16, 16-1 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
2.Короткий зміст рішення суду
18.06.2025 Гайворонський районний суд Кіровоградської області ухвалив рішення, яким заяву ОСОБА_1 задовольнив, встановив факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з вересня 2007 року по день смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення суду мотивоване тим, що заявниця надала достатньо належних, допустимих та достовірних доказів, на підставі яких суд встановив, що з вересня 2007 року ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 , які не перебували у шлюбах будь-з ким, проживали спільно, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки по день смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_1 .
3.Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги 
Заінтересована особа у цій справі - Міністерство оборони України звернулося до Кропивницького апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 18.06.2025 у справі № 385/619/25 в якій просить скасувати оскаржене рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Міністерство оборони України, про встановлення факту проживання однією сім`ю чоловіка та жінки без шлюбу відмовити.
Апелянт стверджує, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.
Зокрема, вказує, що суд не мав розглядати цю справу в порядку окремого провадження у зв`язку з існуванням спору про право, а саме: встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 безпосередньо впливатиме на права та обов`язки його спадкоємців, а також на їхнє право на отримання одноразової грошової допомоги, що свідчить про наявність спору про право.
Тому справа могла бути розглянута лише в порядку позовного провадження. 
Крім того, апелянт вважає, що заявником не доведено, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про спільне проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як чоловіка та жінки, тобто наявності у їх стосунках ознак сім`ї. Сам собою факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю.
4.Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу
До Кропивницького апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу у якому вона виклала свої заперечення проти вимог та доводів апеляційної скарги.
Зокрема, вказує на безпідставність твердження апелянта про те, що нібито ця справа не є справою окремого провадження так, як заінтересована особа не вказала на існування реального спору про право. Між нею та Міністерством оборони України не може існувати спору про право на одноразову допомогу у зв`язку із загибеллю військовослужбовця ОСОБА_2 . Спадкоємців померлого немає.
Твердження апелянта про відсутність, або недостатність доказів вказує на ігнорування ним доказів, які вона надала до суду, та які є різноманітними й достовірно підтверджують факт сімейних відносин між нею і ОСОБА_2 , які тривали довгий час до його загибелі.
5.Позиції учасників справи, висловлені у судовому засіданні 27.11.2025
Представник апелянта, Міністерства оборони України, ОСОБА_4 , яка брала участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, підтримала апеляційну скаргу.
Заявниця ОСОБА_1 та її представник - адвокат Животовська Галина Михайлівна у судове засідання не з`явилися. 24.11.2025 до Кропивницького апеляційного суду від адвоката Животовської Галини Михайлівни надійшла заява про розгляд справи без участі заявниці та її представника.
Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.  
6.Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скаргиза наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам закону, а томувимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають.
7.Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини: 
Згідно з актовим записом про розірвання шлюбу № 109 від 20.09.1982 шлюб ОСОБА_5 та ОСОБА_6 був розірваний
Актові записи про реєсрацію шлюбу та народження (усиновлення) дітей у ОСОБА_2 в архіві Благовіщенського відділу ДРАЦС у Голованівському районі Кіровоградської області та за відомостями Державного реєстру актів цивільного стану громадян відсутні.
ОСОБА_1 з вересня 2007 року проживала з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з копією військового квитка ОСОБА_2 у ньому є запис щодо сімейного стану - неодружений. 
Відповідно до сповіщення сім`ї № 156 від 06.12.2024, надісланого ІНФОРМАЦІЯ_4 на адресу ОСОБА_1 , їй повідомлено, що її чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , стрілець-снайпер, вірний військовій присязі на вірність народу України, виконуючи військовий обов`язок в бою за Україну загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 поблизу населеного пункту Шевченко Донецької області.
Факт смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 від 06.12.2024.
Згідно з довідкою КП «Гайворонський комунальник» від 09.12.2024 № 617 ОСОБА_1 здійснювала поховання ОСОБА_2 08.12.2024 на кладовищі в м. Гайворон.
Відповідно до матеріалів копії спадкової справи № 113/2025 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , заведеної Гайворонською державною нотаріальною конторою Кіровоградської області, заяву про прийняття спадщини подала ОСОБА_1 29.05.2025 звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. 
Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 81345885 від 29.05.2025 інших спадкових справ щодо майна ОСОБА_2 заведено не було, а відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 81345907 від 29.05.2025 інформація про заповіти/спадкові договори ОСОБА_2 у Спадковому реєстрі відсутня.
8.Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
8.1.Щодо розгляду цієї справи в порядку окремого/позовного провадження
Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У ч. 1 ст. 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293, п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
Однак, відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
Юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав та інтересів заявника (див. постанов Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20.06.2019 у справі № 632/580/17).
Метою встановлення будь-якого факту, що має юридичне значення, є можливість скористатися правом, яке надане заявнику відповідно до чинного законодавства України.
Велика Палата Верховного Суду в постановах від 10.04.2019 у справі № 320/948/18 та від 11.09.2024 у справі № 201/5972/22 визначила ознаки, за яких справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету його встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
У цій справі, звертаючись до суду про встановлення факту проживання однією сім`єю з чоловіком-військовослужбовцем, який загинув, заявниця обґрунтовувала тим, що встановлення цього факту необхідне їй для реалізації права на спадкування та отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із його загибеллю (смертю) під час виконання ним обов`язків військової служби, а також права на спадкування. 
Те, що справи про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю розглядаються в судовому порядку в окремому провадженні прямо встановлено п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України. Встановлення такого факту в позасудовому порядку не передбачено жодним із чинних нормативно-правових актів України.
З матеріалів спадкової справи № 113/2025 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 відомо, що він заповіту не залишив, а до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася внаслідок його смерті, звернулася ОСОБА_1 , яка вказала підставою для її закликання до спадкування - проживання «у цивільному шлюбі» зі спадкодавцем з вересня 2007 року (а. с. 68).
Цивільне та сімейне законодавство не містить визначення «цивільного шлюбу», а у широкому розумінні це означає стале проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, але без шлюбу.
У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України).
Таким чином, за умови, що ОСОБА_2 не склав заповіту, а спадкоємці з першої по третю чергу відсутні, або не прийняли спадщину чи відмовилися від неї, встановлення вказаного факту матиме юридичне значення для ОСОБА_1 , оскільки це є умовою реалізації нею права на спадкування, як спадкоємець четвертої черги за законом.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті) військовослужбовців - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби.
У випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті (ч. 1 ст. 16-1 Закону № 2011-ХІІ).
Відповідно до ч. 4 ст. 16-1 Закону № 2011-ХІІ у редакції, чинній на дату загиблі військовослужбовця ОСОБА_2 , тобто станом на ІНФОРМАЦІЯ_5 , вже було передбачено, що до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать, зокрема, жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили.
Таким чином, факт, за встановленням якого заявниця звернулася до суду, має значення для реалізації нею права на отримання встановленої ст. 16 Закону № 2011-ХІІ одноразової допомоги, яка виплачується членам сім`ї загиблих військовослужбовців.
Тепер щодо твердження апелянта про неможливість розгляду цієї справи судом першої інстанції в порядку окремого провадження через спір про право.
При цьому під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права (див. постанову Верховного Суду від 20.12.2023 у справі № 761/16555/23).
Суб`єктивні права не можуть бути об`єктом захисту в окремому провадженні. 
Матеріально-правовий спір в окремому провадженні не вирішується, а встановлюються факти та стани, що мають юридичне значення.
Установлення факту перебування особи на утриманні передує зверненню до відповідних органів за призначенням та отриманням одноразової грошової допомоги за загиблого (померлого) військовослужбовця.
У постанові від 18.01.2024 у справі № 560/17953/21 Велика Палата Верховного Суду розглядала питання юрисдикційності справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з метою призначення та виплати одноразової грошової допомоги, де, серед іншого, у п. 106 виснувала, що між особою і Міністерством оборони України не може бути спору про право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки відповідач не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги.
У таких справах спір може виникнути лише між суб`єктами отримання одноразової грошової допомоги, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів.
Таким чином у справі № 385/619/25, яка переглядається в апеляційному порядку, спір про право на отримання одноразової грошової допомоги відсутній з тих самих підстав, які вказану у п. 106 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2024 у справі № 560/17953/21.
Між ОСОБА_1 і Міністерством оборони України може виникнути, але не обов`язково, публічно-правовий спір у тому випадку, якщо після встановлення судом заявленого у цій справі факту суб`єкт владних повноважень відмовить заявниці у призначенні одноразової грошової допомоги з підстав, які не пов`язані з доведеністю факту її проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 .
Проте, наразі таких публічно-правовий спір відсутній.
Стосовно вказівки апелянта на можливість існування спору про право зі спадкоємцями загиблого ОСОБА_2 , то колегія суддів апеляційного суду звернула увагу на таке. 
По-перше, Міністерство оборони України не є спадкоємцем померлого  ОСОБА_2 .
По-друге, суд першої інстанції здійснив заходи з перевірки наявності у померлого спадкоємців за заповітом та/або за законом (витребував копію спадкової справи та відомостей з Державного реєстру актів цивільного стану про шлюб та народження дітей), але не встановив існування спадкоємців.
Крім того, в апеляційній скарзі не вказано ім`я жодного конкретного спадкоємця померлого, а гіпотетичне твердження про існування ґрунтується на припущені, а тому суд не бере його до уваги.
Отже, аргумент апеляційної скарги про те, що суд порушив норми процесуального права, оскільки ця справа не підлягала розгляду судом в порядку окремого провадження, не знайшов свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку. 
8.2.Щодо доведеності/недоведеності факту, який просив встановити заявник
Суд першої інстанції на підставі на підставі зібраних у справі доказів дійшов висновку про доведеність того факту, що ОСОБА_1 проживала з ОСОБА_2 однією сім`єю, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з вересня 2007 року по день смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В апеляційній скарзі Міністерство оборони стверджує, що заявниця не довела доказами те, що вона вела з ОСОБА_2 спільне господарство, що вони мали спільний бюджет, несли спільні витрати, що між ними існували усталені відносини, притаманні подружжю.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).
Зміст предмета доказування залежить від особливостей правовідносин, які є предметом дослідження у справі, та їх правового регулювання.
Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (реч. 1 ч. 2 ст. 3 СК України). 
Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (ч. 4 ст. 3 СК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 644/6274/16-ц вказано: «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 554/8023/15-ц зроблено висновок: «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)».
Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання однією сім`єю, тому питання про доведеність/недоведеність відповідних обставин та факту загалом у кожній справі вирішує суд. 
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1ст. 76 ЦПК України).
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 76 ЦПК України).
Докази у справі мають відповідати вимогам належності, допустимості, достатності та достовірності, які встановлені статтями 77 - 80 ЦПК України.
Згідно з положеннями ч. ч. 1 - 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Наприклад, ЄСПЛ у рішенні від 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей» …Суд повинен вирішити, чи з`являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.
Такого ж підходу в оцінці доказів та встановленні обставин справи дотримується і Верховний Суд.
Зокрема у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17 викладено думку, що обставина, про яку сторона стверджує, підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Крім того, що стосується безпосередньо доказування факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, то Верховний Суд у своїх постановах звертав увагу на таке.
Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини (постанова Верховного Суду від 30.10.2019 у справі № 643/6799/17).
Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та інше (постанова Верховного Суду від 15.07.2020 у справі № 524/10054/16).
У справі № 385/619/25, яка переглядається в апеляційному порядку, суд першої інстанції дав оцінку кожному з наданих доказів окремо та в їх сукупності, дійшов правильного висновку про доведення заявницею факту її проживання із ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, а, відтак, і про наявність підстав для задоволення її заяви.
Зокрема, суд врахував такі докази:
-довідку № 43 від 21.02.2025, видану Мощенським старостинським округом Гайворонської міської ради Кіровоградської області, про те, що ОСОБА_1 з вересня 2007 року проживала з ОСОБА_2 , разом вели спільне господарство, виховували дітей в АДРЕСА_1 ;
-спільні фотографії із зображенням ОСОБА_7 та ОСОБА_2 у цивільному житті, а також їх фотографії з сином заявниці ОСОБА_3 , які були зроблені у різний час та за різних обставин;
-сучасні фотографії ОСОБА_2 у військовій формі ЗСУ, його фотографії з побратимами, а також їх спільні фотографії з ОСОБА_7 ;
-довідку Гайворонського політехнічного коледжу від 07.03.2025 № 49 про те, що під час навчання ОСОБА_3 , 1999 р. н., з 2014 по 2018 роки його вітчим ОСОБА_2 разом з матір`ю ОСОБА_1 систематично відвідували навчальний заклад, займалися виховання дитини, відвідували батьківські збори, цікавились його життям;
-товарний чек на придбання телевізора;
-скриншоти з мобільного телефону з перепискою особистого характеру між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зокрема про намір зареєструвати шлюб, а також переслані ним фотознімки з місць проходження військової служби; 
-лист-консультацію адміністративного відділу надання адміністративних послуг Гайворонської міської ради від 16.09.2024 № 106 щодо можливості реєстрації шлюбу з військовослужбовцем ОСОБА_2 ;
-виписку з поточного рахунку ОСОБА_7 , відкритому АТ КБ «ПриватБанк», за період 14.08.2024 - 17.12.2024, яка містить відомості про отримання заявницею переказів коштів від ОСОБА_8 , а також отримання його заробітної плати з В/Ч НОМЕР_2 ;
-сповіщення сім`ї № 156 від 06.12.2024, надіслане ІНФОРМАЦІЯ_4 на адресу ОСОБА_1 , яким їй повідомлено, що її чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , стрілець-снайпер, вірний військовій присязі на вірність народу України, виконуючи військовий обов`язок в бою за Україну загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 поблизу населеного пункту Шевченко Донецької області;
-довідку КП «Гайворонський комунальник» про здісненя ОСОБА_9 поховання померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 ;
-наявність у заявниці оригіналів документів: свідоцтва про смерть ОСОБА_2 ; військового квитка ОСОБА_2 , диплома та посвідчення до почесної відзнаки - почесне звання «Захисник України - Герой Гайворонщини», яке присвоєне ОСОБА_2 ; посвідчення до нагрудного знаку «11 батальйон Київська Русь»;
-показання допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .
Суд надав належну правову оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємному зв`язку доказів у їх сукупності.
Натомість викладення доводів апеляційної скарги вказує на те, що апелянт аналізує докази лише окремо один від одного та виснує, що кожен з низ самостійно не доводить факт проживання заявниці та ОСОБА_2 однією сім`єю. 
Крім того, довід апелянта про те, що у справі відсутні спільні фотознімки заявниці і ОСОБА_2 відверто суперечать матеріалам справи, доказів придбання спільного майна. 
З огляду на таке, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги про недостатність та недостовірність доказів у справі є безпідставними та необґрунтованими, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду про їх оцінку.
Навпаки, сукупність різних груп доказів у справі достовірно підтверджують, що з вересня місяця 2007 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 спільно проживали як чоловік і жінка за однією адресою, мали спільний побут, вели спільне господарство, виховували неповнолітнього сина заявниці, після мобілізації ОСОБА_2 до Збройних Сил України підтримувати зв`язок між собою, спілкувалися, заявниця відвідувала чоловіка у місці його військової служби, ОСОБА_2 регулярно фінансово підтримував заявницю, бажали зареєструвати шлюб, але до моменту загибелі ОСОБА_2 під час виконання військового обов`язку із захисту України зробити цього не встигли. 
Відносини між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мали ознаки сімейних, були сталими й існували продовж 17 років.
9.Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Безпідставними є доводи апеляційної скарги, які полягають у тому, що буцімто суд першої інстанції порушив норми процесуального права, розглянувши цю справу в окремому провадженні не зважаючи на існування спору про право, а такою, що нібито факт, про встановлення якого просила заявниця, не доведений належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами. 
Вони не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки. 
Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив справу відповідно до закону. При цьому суд першої інстанції дотримався вимог закону щодо обґрунтованості рішення суду, надавши детальну оцінку доказів, мотиви висновків суду та вичерпну відповідь на всі істотні питання, поставлені учасниками справи, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд 
УХВАЛИВ:
Вимоги апеляційної скарги Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 18.06.2025 - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 
Повний текст цієї постанови складено 20.05.2026.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: О. Л. Дуковський 

С. М. Єгорова