ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

01 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/26411/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),
суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.11.2025 року (головуючий суддя Неклеса О.М.) 
в адміністративній справі за позовом скаргу ОСОБА_1 до відповідачів:
Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (Відповдач-1), 
Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області (Відповдач-2) 
Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (Відповдач-3) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , 16.09.2025 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідачів: Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (Відповдач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області (Відповдач-2) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (Відповдач-3), просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 31.07.2025 № 045550021835 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 14.08.2025 № 045550021835;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , період навчання 01.09.1984р. по 30.03.1987р. згідно з дипломом від 06.04.1987р. серії НОМЕР_2 та періоди роботи з 14.03.1984 по 14.11.1986, з 02.11.1987 по 02.11.1989, з 01.03.1989 по 15.06.1997, з 01.07.2000. по 20.04.2002, з 01.05.2002р. по 28.12.2002, й призначити пенсію з дати набуття права, а саме з 18.05.2025.
В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , з метою реалізації свого права на пенсійне забезпечення у вигляді призначення пенсії, після досягнення необхідного пенсійного віку, 24.07.2025 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії. До заяви було додано необхідний пакет документів. Заява опрацьована за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області. За результатами розгляду зазначеної заяви прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії від 31.07.2025 № 045550021835. ОСОБА_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровський області повторно за призначенням пенсії за віком, із заявою від 06.08.2025, надавши додаткові документи. За результатами розгляду зазначеної заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії. Підставою для відмови слугувала відсутність необхідного страхового стажу, зокрема не зараховано період навчання 01.09.1984р. по 30.03.1987р. та періоди роботи з 14.03.1984 по 14.11.1986, з 02.11.1987 по 02.01.1989, з 01.03.1989 по 15.06.1997, з 01.07.2000. по 20.04.2002, з 01.05.2002р. по 28.12.2002. Позивач зазначає, що надані разом із заявою документи підтверджують періоди його роботи та навчання. Вважаючи рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 31.07.2025 № 045550021835 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 14.08.2025 № 045550021835 протиправними.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.11.2025 року позов - задоволено частково.
Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 31.07.2025 № 045550021835 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 14.08.2025 № 045550021835.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 періоди роботи з 14.03.1984 по 14.11.1986, з 02.11.1987 по 02.01.1989, з 01.03.1989 по 15.06.1997, з 01.07.2000. по 20.04.2002, з 01.05.2002р. по 28.12.2002.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути ОСОБА_1 від 06.08.2025 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду у даній справі та прийняти рішення відповідно до норм чинного законодавства України.
У задоволені іншої частини позовних вимог, – відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, а також уточнену апеляційну скаргу, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Посилається на доводи, що викладені в позові.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне. 
Судом першої інстанції встановлено, що після досягнення необхідного пенсійного віку, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вперше 24.07.2025 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії.
Заява опрацьована за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області.
За результатами розгляду зазначеної заяви прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії від 31.07.2025 № 045550021835.
В рішенні про відмову від 31.07.2025 № 045550021835 зазначено наступне:
- дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України: 24.07.2025.
- вік заявника: 63 роки 2 місяця 6 днів.
- за доданими документами до страхового стажу не зараховано: період навчання з 01.09.1984р. по 30.03.1987р. згідно з дипломом від 06.04.1987р. серії НОМЕР_2 , оскільки період навчання перетинається з періодом роботи з 14.03.1984р. по 14.11.1986р., період роботи з 01.03.1989р. по 15.06.1997р. згідно з трудовою книжкою від 12.11.1987р. серії НОМЕР_3 , період роботи з 01.07.2000р. по 20.04.2002р. та з 01.05.2002р. по 28.12.2002р. згідно з трудовою книжкою від 12.11.1987р. серії НОМЕР_3 .
ОСОБА_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровський області повторно за призначенням пенсії за віком, із заявою від 06.08.2025, надавши додаткові документи.
За результатами розгляду зазначеної заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії від 14.08.2025 № 045550021835, в якому зокрема зазначено:
-дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 06.08.2025.
-пенсійний вік, визначений частиною другою статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” становить 63 роки.
-вік заявника 63 роки.
-страховий стаж особи становить 12 років 5 місяців 8 днів, для визначення права 13 років 7 місяців 23 дні.
-за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди: навчання в Республіці Вірменія за дипломом від 06.04.1987 НОМЕР_2 з 01.09.1984 по 30.03.1987 та період навчання перетинається з роботою.
-за записами трудової книжки від 12.11.1987 НОМЕР_4 : роботи в Республіці Вірменії з 14.03.1984 по 14.11.1986 та з 02.11.1987 по 02.01.1989, роботи з 01.07.2000 по 20.04.2002 та з 01.05.2002 по 28.12.2002, робота за довідкою від 09.02.1999 № 2/99 з 01.03.1989 по 15.06.1997.
Головним управлінням листом від 08.09.2025 за № 0400-010202-8/168730 повідомлено наступне: 
«...Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області прийнято відповідне рішення про відмову в призначенні пенсії за віком до Закону № 1058 від 31.0 7.2024 за № 0455500021835, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, про що повідомлено ОСОБА_1 листом від 04.08.2024 листом № 0400-010204-8/147350. Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області прийнято відповідне рішення про відмову в призначенні пенсії за віком до Закону № 1058 від 14.08.2024 за № 0455500021835, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, про що повідомлено ОСОБА_1 листом від 15.08.2024 листом № 0400-010204-8/155160. На адвокатський запит листом від 02.09.2025 за № 0400-010308-8/165407 було надано копії вище зазначених відмов в призначені пенсії з інформацією про періоди страхового стажу, які враховані при розрахунку пенсії, на ім`я ОСОБА_1 ».
Позивач вважає протиправним рішення відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 31.07.2025 № 045550021835 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 14.08.2025 № 045550021835.
Також позивач вважає наявними підстави для зарахування до загального страхового стажу позивача періоду навчання 01.09.1984р. по 30.03.1987р. згідно з дипломом від 06.04.1987р. серії НОМЕР_2 та періоду роботи з 14.03.1984 по 14.11.1986, з 02.11.1987 по 02.11.1989, з 01.03.1989 по 15.06.1997, з 01.07.2000. по 20.04.2002, з 01.05.2002р. по 28.12.2002, й призначити пенсію з дати набуття права, а саме з 18.05.2025.
Суд першої інстанції позов задовольнив частково.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом.
Відповідно до пункту 6 статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” №1058-IV від 09.07.2003 р..
Пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом (стаття 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").
Пунктом першим частини першої статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Частиною 1 ст. 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:
з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;
з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;
з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;
з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;
з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;
з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;
з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;
з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;
з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;
з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;
починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
Згідно частини першої статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).
У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Згідно частини 4 статті 24 Закону № 1058-ІV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Таким чином, до страхового стажу зараховується весь трудовий стаж, набутий до 01.01.2004 року, тобто ті періоди трудової діяльності до 1 січня 2004 року, як це передбачено нормами Закону № 1788-ХІІ та законодавством СРСР.
Згідно ст. 62 Закону №1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, є трудова книжка. 
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. 
Документи можуть бути подані в електронному вигляді з накладенням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису. 
Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року. 
У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.
Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження стажу роботи приймаються членські квитки профспілок. 
При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.
Пунктом 17 Порядку №637 визначено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку із стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.
За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника (пункт 18 Порядку №637).
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що підставою для відмови в призначенні пенсії слугувало те, що у позивача відсутній необхідний стаж.
Зокрема позивач не погоджується з тим, що до його страхового стажу не зараховано:
період навчання 01.09.1984р. по 30.03.1987р. згідно з дипломом від 06.04.1987р. серії НОМЕР_2 
періоди роботи з 14.03.1984 по 14.11.1986, з 02.11.1987 по 02.11.1989, з 01.03.1989 по 15.06.1997, з 01.07.2000. по 20.04.2002, з 01.05.2002р. по 28.12.2002.
Що стосується не зарахування періодів роботи з 14.03.1984 по 14.11.1986, з 02.11.1987 по 02.11.1989, з 01.03.1989 по 15.06.1997, з 01.07.2000. по 20.04.2002, з 01.05.2002р. по 28.12.2002, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що підставою для відмови у зарахуванні вказаних періодів слугувало те що:
1) відсутнє підтвердження від органів, що здійснюють пенсійне забезпечення в Республіці Вірменія про неотримання пенсії відповідно до пункту 4 Порядку підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу PCP для зарахування їх до страхового стажу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2025 №562;
2) в індивідуальних відомостях про застраховану особу форми ОК-5 відсутня інформація про роботу за вказані періоди;
3) довідка потребує уточнення первинними документами.
При цьому, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. 
Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Водночас, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637: 
довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.
На момент внесення записів щодо трудової діяльності позивача за періоди з 14.03.1984 по 14.11.1986, з 02.11.1987 по 02.11.1989, з 01.03.1989 була чинна Інструкція "Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях", затверджена постановою Держкомпраці СРСР по праці і соціальних питаннях від 20 червня 1974 року №162.
Згідно з пунктом 2.2 Інструкції № 162 до трудової книжки вносяться: 
відомості про працівника: прізвище, ім`я та по-батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; 
відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; 
відомості про відкриття, на які видані дипломи про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Пунктом 2.4 Інструкції № 162 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Згідно з пунктом 2.11 Інструкції № 162 першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після того ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка переведення працівника на іншу постійну роботу на тому ж підприємстві оформлюється в такому ж порядку, як і прийом на роботу.
Відповідно до пункту 2.3 Інструкції №162 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнень повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №162 при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, що внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, завіряються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
В подальшому Наказом Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.93 р. було затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.93 р.
Відповідно до п.1.1 Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. 
Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських(фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Згідно з п.2.2 Інструкції заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.
До трудової книжки вносяться:
відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження;
відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення;
відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України;
відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Стягнення до трудової книжки не заносяться.
Відповідно до п.п. 2.3, 2.4 Інструкції записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. 
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Пунктом 4.1 Інструкції передбачено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що з записів трудової книжки НОМЕР_5 вбачається, що 14.03.1984 позивача було прийнято в цех централізованого ремонту механіком другого розряду Вірменської атомної станції (запис №1); 14.11.1986 звільнений за власним бажанням (запис №2).
При цьому, записами трудової книжки НОМЕР_3 підтверджується:
-№1 від 02.11.1987 позивач прийнятий на роботу дільниці п/р плівки машиністом екструдера третього розряду Жовтневого фурнітурного заводу;
-№2 від 02.01.1989 звільнений за власним бажанням;
-№3 від 01.03.1989 прийнятий на посаду інженера ОТК в ВП «Алігатор»;
-№4 від 15.06.1997 звільнений за власним бажанням;
-№5 позивач 15.07.1997 прийнятий на посаду інженера;
-№6 20.04.2002 – звільнений за власним бажанням.
-№7 01.05.2002 позивач прийнятий на посаду техніка-технолога;
-№8 28.12.2002 – звільнений за власним бажанням.
Вказані записи трудової книжки є такими, що не викликають сумніву, оскільки в матеріалах справи відсутні докази про спростування зазначених записів.
Стосовно посилань відповідача на Порядок №562, слід зазначити наступне:
Згідно з пунктом 1 Порядку №562 цей Порядок визначає механізм підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР для зарахування таких періодів трудової діяльності до страхового стажу, зокрема на пільгових умовах.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 562, у разі коли в документах, що подаються особою до територіального органу Пенсійного фонду України для призначення пенсії, зазначено періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, у заяві про призначення пенсії така особа зазначає інформацію про те, що вона отримує або не отримує пенсійні виплати в інших державах.
Згідно з пунктом 4 Порядку №562 у разі коли у заяві про призначення пенсії особа зазначила інформацію про те, що вона не отримує пенсійні виплати в іншій державі, особа додає до заяви про призначення пенсії документи, видані органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі, які підтверджують факт неотримання таких виплат.
У разі відсутності документів про неотримання в іншій державі пенсійних виплат особа зазначає причини неможливості їх отримання та може звернутися до територіального органу Пенсійного фонду України за допомогою в поданні до іншої держави запиту щодо відповідних документів
До надходження відповідних документів до територіального органу Пенсійного фонду України пенсія особі обчислюється без урахування періодів трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, крім випадків відсутності можливості здійснення обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави та документального підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди.
У разі укладення міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, територіальний орган Пенсійного фонду України протягом п`яти робочих днів з дати подання особою заяви про призначення пенсії надсилає до органу, що здійснює пенсійне забезпечення в іншій державі, запит щодо підтвердження нездійснення пенсійних виплат особі, яка проживає в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, а в разі не укладення міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, - до МЗС запит щодо передачі органу, що здійснює пенсійне забезпечення в іншій державі, запиту щодо підтвердження нездійснення в іншій державі пенсійних виплат особі, яка проживає в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР для обчислення розміру пенсії.
МЗС протягом п`яти робочих днів з дня отримання зазначеного запиту передає дипломатичними каналами іншій державі та органу, що здійснює пенсійне забезпечення в іншій державі, запит з інформацією про те, що всі особисті дані, які будуть зазначені в наданих документах, є конфіденційними. 
Після отримання документів до даних, які зазначені в них, будуть застосовані вимоги Законів України «Про інформацію» та «Про захист персональних даних», і такі дані будуть використовуватися виключно для потреб, пов`язаних з питаннями загальнообов`язкового державного соціального страхування, визначених законом.
Якщо відсутня можливість здійснення обміну інформацією між територіальним органом Пенсійного фонду України та органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі (міжнародне співробітництво між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави не налагоджувалося чи не отримано відповіді на запит МЗС протягом 45 днів з дати його надсилання до іншої держави та органу, що здійснює пенсійне забезпечення в іншій державі), до появи можливості здійснення такого обміну/отримання підтвердних документів про нездійснення іншою державою пенсійних виплат особі, яка проживає в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, пенсія особі обчислюється з урахуванням періодів роботи в республіках колишнього Союзу РСР. 
У такому разі в заяві про призначення пенсії особа зазначає інформацію про те, що вона не отримує пенсійних виплат у відповідній державі та не може документально підтвердити нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди.
Таким чином, пунктом 4 Порядку №562 передбачено, що якщо відсутня можливість здійснення обміну інформацією між територіальним органом Пенсійного фонду України та органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі (міжнародне співробітництво між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави не налагоджувалося чи не отримано відповіді на запит МЗС протягом 45 днів з дати його надсилання до іншої держави та органу, що здійснює пенсійне забезпечення в іншій державі), до появи можливості здійснення такого обміну/отримання підтвердних документів про нездійснення іншою державою пенсійних виплат особі, яка проживає в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, пенсія особі обчислюється з урахуванням періодів роботи в республіках колишнього Союзу РСР.
Оскільки наразі відсутня можливість здійснення обміну інформацією між територіальним органом Пенсійного фонду України та органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в Республіці Вірменія, а тому відповідно до вимог пункту 4 Порядку №562, періоди роботи в Республіці Вірменія підлягають врахуванню з метою обчислення пенсії позивачу.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що доводи відповідачів щодо надання документального підтвердження про неотримання пенсійних виплат від пенсійних органів Республіки Вірменії є необґрунтованими.
Щодо відсутності в індивідуальних відомостях про застраховану особу форми ОК-5 інформація про роботу, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.
Статтею 1 Закону № 1058-ІV визначено, що страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; 
надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, кошти, сплачені за договором про добровільну сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (пункт 1 частини 1 статті 24 Закону №1058-ІV).
За змістом частин 1, 10, 12 статті 20 Закону №1058-ІV, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків із сум, виражених в іноземній валюті, здійснюється шляхом перерахування зазначених сум у національну валюту України за курсом валют, установленим Національним банком України на день обчислення страхових внесків.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Відповідно до ч. 16 ст. 106 Закону №1058-ІV виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів; ухилення від взяття на облік або несвоєчасне подання заяви про взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків.
Отже, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несплату, несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків, законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.
Порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді незарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи страхові внески не були зараховані на відповідні рахунки або зараховувалися в рахунок сплати заборгованих страхувальником сум недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.
Крім того, несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача як застрахованої особи, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до Пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.
Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду у постановах від 30 вересня 2019 року у справі №414/736/17, від 20 березня 2019 року у справі №688/947/17, від 27 березня 2018 року у справі №208/6680/16-а.
Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи на такому підприємстві, як наслідок, в частині позов підлягає задоволенню.
Щодо такої підстави для відмови в зарахуванні до стажу як те, що довідка потребує уточнення первинними документами, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.
Законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.
Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року, справа № 275/615/17, провадження №К/9901/768/17.
Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його страхового стажу в спірний період.
Таким чином, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Наведене було висловлене Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року у справі №677/277/17, провадження №К/9901/1298/17.
Верховний Суд в постанові від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.
Отже, відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство.
Таким чином, право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. 
На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
В даному випадку, вказані записи в трудовій книжці зроблені чітко, зрозуміло, відсутні ознаки підробок, у зв`язку з чим наведені вище доводи відповідача не можуть бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні зазначених періодів роботи до стажу.
Законодавець пов`язує необхідність підтвердження трудового стажу для призначення пенсії лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи за певні періоди роботи.
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача в частині спірних періодів містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому зазначені відповідачем недоліки не може бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні означеного періоду роботи позивача до стажу роботи, що враховується у призначенні пенсії.
Відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у наданих документах.
Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року по справі № 754/14898/15-а.
Тобто підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Згідно ч.3 ст.44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. 
На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Крім того, частиною 1 ст.101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» також передбачено, що органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Також, відповідно до пункту 4.2 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб в т.ч.: 
реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. 
У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; 
проводить опитування свідків для підтвердження стажу відповідно до пунктів 17-19 Порядку підтвердження наявного стажу роботи. 
Опитування свідків проводиться згідно із пунктом 12 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії.
При цьому, пенсійний орган: 
повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів;
надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з пунктом 2.28 розділу II цього Порядку; 
повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних реєстрах, системах або базах даних та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповідної інформації.
Тобто, при виникненні у територіального органу Пенсійного фонду України сумнівів щодо права позивача на отримання пенсії, відповідач зобов`язаний перевіряти достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію, опитувати свідків для підтвердження стажу, надсилати запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних та ін.
Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеною ним у постановах від 22.05.2018 у справі № 439/1148/17, від 03.10.2018 у справі №235/2873/17, від 27.02.2018 у справі №681/813/17, від 22.05.2018 у справі №683/977/17, від 10.07.2018 у справі №709/1360/17.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачі при розгляді заяви позивача вчиняли дії щодо з`ясування обставин, які слугували підставою для відмови в зарахуванні спірних періодів роботи до страхового стажу позивача.
Записами трудової книжки позивача підтверджується, що позивач працював у спірні періоди, ці записи трудової книжки є належними та допустимими доказами на підтвердження страхового стажу позивача, тому в цій частині позов підлягає задоволенню.
Щодо зарахування до страхового стажу періодів навчання позивача, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. 
Згідно з пунктом «д» статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Відповідно до статті 38 Закону України "Про професійно-технічну освіту" час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
З наданої до суду копії диплома НОМЕР_6 вбачається, що 1984 року позивач вступив в Єреванський машинобудівельний технікум та в 1987 році закінчив повний курс цього технікуму за спеціальністю металообробних станків та авт. ліній. Рішенням державної кваліфікаційної комісії від 30.03.1987 року позивачу присвоєно кваліфікацію техніка-механіка.
Підставою для відмови в зарахуванні навчання слугувала відсутність підтвердження від органів, що здійснюють пенсійне забезпечення в Республіці Вірменія про неотримання пенсії відповідно до пункту 4 Порядку підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу PCP для зарахування їх до страхового стажу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2025 №562.
Однак, як зазначалося вище, пунктом 4 Порядку №562 передбачено, що якщо відсутня можливість здійснення обміну інформацією між територіальним органом Пенсійного фонду України та органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі (міжнародне співробітництво між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави не налагоджувалося чи не отримано відповіді на запит МЗС протягом 45 днів з дати його надсилання до іншої держави та органу, що здійснює пенсійне забезпечення в іншій державі), до появи можливості здійснення такого обміну/отримання підтвердних документів про нездійснення іншою державою пенсійних виплат особі, яка проживає в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, пенсія особі обчислюється з урахуванням періодів роботи в республіках колишнього Союзу РСР.
Оскільки наразі відсутня можливість здійснення обміну інформацією між територіальним органом Пенсійного фонду України та органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в Республіці Вірменія, а тому відповідно до вимог пункту 4 Порядку №562, періоди роботи в Республіці Вірменія підлягають врахуванню з метою обчислення пенсії позивачу.
Доводи відповідачів щодо надання документального підтвердження про неотримання пенсійних виплат від пенсійних органів Республіки Вірменії є необґрунтованими.
Щодо доводів відповідача, що період навчання перетинається з роботою за записами трудової книжки від 12.11.1987 НОМЕР_4 .
Дійсно період навчання позивача перетинається з роботою за записами трудової книжки.
Однак згідно ч.3 ст.44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. 
На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Крім того, частиною 1 ст.101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» також передбачено, що органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Також, відповідно до пункту 4.2 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб в т.ч.: 
реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; 
уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. 
У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; 
проводить опитування свідків для підтвердження стажу відповідно до пунктів 17-19 Порядку підтвердження наявного стажу роботи. 
Опитування свідків проводиться згідно із пунктом 12 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії; 
повідомляє про необхідність до оформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; 
надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з пунктом 2.28 розділу II цього Порядку; 
повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних реєстрах, системах або базах даних та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповідної інформації.
Таким чином, суд зазначає, що при виникненні у територіального органу Пенсійного фонду України сумнівів щодо права позивача на отримання пенсії, відповідач зобов`язаний перевіряти достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці, навчання та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію, опитувати свідків для підтвердження стажу, надсилати запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних та ін.
Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною ним у постановах від 22.05.2018 у справі № 439/1148/17, від 03.10.2018 у справі №235/2873/17, від 27.02.2018 у справі №681/813/17, від 22.05.2018 у справі №683/977/17, від 10.07.2018 у справі №709/1360/17.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач при розгляді заяви позивача вчиняв дії щодо з`ясування дійсних періодів навчання, які перетинаються з роботою за записами трудової книжки ОСОБА_1 , зокрема відсутнє листування з метою перевірки відповідних даних, опитування свідків, тощо, а отже дійшов передчасного висновку про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу періоду навчання для призначення пенсії позивачу.
Згідно з пунктом 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Тобто, у зв`язку зі зверненням позивача щодо призначення пенсії за віком пенсійний орган зобов`язаний перевірити, зокрема, чи має заявник стаж роботи, якими документами це підтверджується.
У разі прийняття рішення про відмову в призначенні пенсії пенсійний орган повідомляє про це заявника із зазначає причини відмови.
У свою чергу предметом доказування у даній справі є встановлення, зокрема, чи діяв відповідач обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій).
Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач не може бути позбавлений права, що стосується предмету позову через те, що відповідачі не отримали (не витребували) та не перевірили дійсної обставин того, що період навчання перетинається з роботою за записами трудової книжки ОСОБА_1 , оскільки відповідачами не було вжито всіх передбачених законодавством заходів за для повного, всебічного та об`єктивного розгляду заяви позивача.
Щодо доводів відповідача-1 про те, що у разі винесення наступного рішення за повторним зверненням до органів Пенсійного фонду, попереднє рішення автоматично скасовується, то суд зазначає, що беззаперечних доказів того, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 31.07.2025 № 045550021835 є скасованим до суду не надано, тому такі доводи спростовуються.
Отже, наявні підстави, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 31.07.2025 № 045550021835 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 14.08.2025 № 045550021835, є протиправними, а тому підлягають скасуванню.
Стосовно позовних вимог про зобов`язання зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , період навчання з 01.09.1984р. по 30.03.1987р. згідно з дипломом від 06.04.1987р. серії НОМЕР_2 , суд апеляційної інстанції бере до уваги, що в матеріалах справи відсутні докази того, відповідачі при розгляді заяви позивача вчиняли дії щодо з`ясування дійсних періодів навчання, які перетинаються з роботою за записами трудової книжки ОСОБА_1 .
Таким чином, відповідачі протиправно та передчасно відмовили ОСОБА_1 в зарахування періоду навчання з 01.09.1984р. по 30.03.1987р. згідно з дипломом від 06.04.1987р. серії НОМЕР_2 до його страхового стажу.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги щодо зобов`язання зарахувати до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1984р. по 30.03.1987р. згідно з дипломом від 06.04.1987р. серії НОМЕР_2 , є передчасними та такими, що не підлягають задоволенню.
Виходячи з того, що в частині відмови у задоволенні позову рішення суду першої інстанції не оскаржувалося, то в цій частині апеляційний перегляд не здійснювався. 
Щодо позовних вимог про зобов`язання зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 періоди роботи з 14.03.1984 по 14.11.1986, з 02.11.1987 по 02.11.1989, з 01.03.1989 по 15.06.1997, з 01.07.2000. по 20.04.2002, з 01.05.2002р. по 28.12.2002, й призначити пенсію з дати набуття права, а саме з 18.05.2025, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. 
Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно з положеннями ст. 9 Конституції України та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.
Право на виплати зі сфери соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції вперше у рішенні від 16 грудня 1974 року у справі «Міллер проти Австрії», де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. 
Позиція Суду була підтверджена і в рішенні «Ґайгузус проти Австрії» від 16 вересня 1996 року, якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Отже, не зарахування спірного стажу позивачу суперечить принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. 
Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що періоди роботи з 14.03.1984 по 14.11.1986 з 01.03.1989 по 15.06.1997, з 01.07.2000. по 20.04.2002, з 01.05.2002р. по 28.12.2002 підлягають зарахуванню до загального страхового стажу  ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 .
Щодо періоду роботи позивача з 02.11.1987 по 02.11.1989, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.
Згідно записів трудової книжки НОМЕР_3 :
-№1 від 02.11.1987 позивач прийнятий на роботу дільниці п/р плівки машиністом екструдера третього розряду Жовтневого фурнітурного заводу;
-№2 від 02.01.1989 звільнений за власним бажанням;
-№3 від 01.03.1989 прийнятий на посаду інженера ОТК в ВП «Алігатор».
Оскільки основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, то підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача період роботи з 02.11.1987 по 02.01.1989.
Щодо позовних вимог про зобов`язання призначити пенсію з дати набуття права, а саме з 18.05.2025, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає таке.
У рішеннях по справах «Клас та інші проти Німеччини», «Фадєєва проти Росії», «Єрузалем проти Австрії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. 
Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.
Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. 
Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.
Статтею 58 Закону №1058-ІV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. 
Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
Згідно з абзацом 2 частини 4 статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. 
Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Таким чином, суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.
Аналогічна правова позиція висловлена Третім апеляційний адміністративним судом у постановах від 13 жовтня 2021 року у справі №160/17081/20, від 12 листопада 2021 року у справі №160/2493/21.
Враховуючи, що суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати страховий стаж позивача, а також визначати розмір пенсії, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що порушені права позивача слід відновити шляхом зобов`язання повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду у даній справі та прийняти рішення відповідно до норм чинного законодавства України.
Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що при повторному розгляді заяви позивача про призначення пенсії, суб`єкт владних повноважень не може покладатися на свої висновки, які були спростовані судом в ході розгляду справи.
Щодо суб`єкта владних повноважень, якого слід зобов`язати повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , а також щодо дати заяви, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне. 
Матеріалами справи підтверджується, що позивач неодноразово звертався із заявами про призначення пенсії.
За наслідком розгляду останньої заяви позивача прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії від 14.08.2025 № 045550021835 яким зокрема не зараховано до страхового стажу не зараховано періоди: 
навчання з 01.09.1984 по 30.03.1987, періоди роботи з 14.03.1984 по 14.11.1986 та з 02.11.1987 по 02.01.1989, роботи з 01.07.2000 по 20.04.2002 та з 01.05.2002 по 28.12.2002, робота за довідкою від 09.02.1999 № 2/99 з 01.03.1989 по 15.06.1997.
колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним захистом порушеного права позивача є зобов`язання повторно розглянути саме останню заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 06.08.2025 року.
Відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
У справі, яка розглядається для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено ГУ ПФУ у Київській області, рішенням якого позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком.
Згідно із частиною другою статті 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Тож, дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення позивачу пенсії за віком, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ у Київській області.
Наведена правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 07.05.2024 у справі №460/38580/22, від 24.05.2024 року у справі №460/172257/23.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що порушені права позивача слід відновити шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області:
-зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 періоди роботи з 14.03.1984 по 14.11.1986, з 02.11.1987 по 02.01.1989, з 01.03.1989 по 15.06.1997, з 01.07.2000. по 20.04.2002, з 01.05.2002р. по 28.12.2002;
-повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 06.08.2025 року, з урахуванням висновків суду у даній справі та прийняти рішення відповідно до норм чинного законодавства України.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову.
Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи відповіда спростовуються доводами, викладеними позивачем та нормами законодавства, що регулює дані правовідносини. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.
Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.11.2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 01.05.2026 та в силу ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. 

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова 

суддя Л.А. Божко 

суддя О.М. Лукманова