Справа №522/2892/24
Провадження №2/522/2482/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2026 року   м. Одеса

Приморський районний суду м. Одеси у складі:
головуючої – судді Косіциної В.В.,
розглянувши на підставі наявних матеріалів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Споживчого товариство «Будова-Море» про розірвання договору та стягнення коштів,-
ВСТАНОВИВ:
27 лютого 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Споживчого товариство «Будова-Море» про розірвання договору та стягнення коштів, у якій позивачка просила:
- розірвати договір асоційованого членства в споживчому товаристві від 29.10.2018 №3/93, що укладений між СТ «БУДОВА-МОРЕ» та ОСОБА_1 ;
- стягнути з СТ «БУДОВА-МОРЕ» грошову суму у розмірі 45 242,00 Доларів США, сплачених в рахунок оплати частки та пеню у розмірі 1 922,79 Доларів США;
- здійснити розподіл судових витрат.
За результатами автоматизованого розподілу справи між суддями, справа передана на розгляд судді Чернявській Л.М.
Ухвалою суду від 28 лютого 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Встановлено, що розгляд справи здійснюватиметься в порядку загального позовного провадження. Надано відповідачеві 15-ти денний строк для подання відзиву. Підготовче засідання по справі призначено на 10 квітня 2024 року.
08 квітня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від СТ «БУДОВА-МОРЕ» надійшов відзив, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову.
У підготовче засідання, призначене на 10 квітня 2024 року з`явився представник позивача. Інші учасники справи у підготовче засідання – не з`явилися. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання відкладено підготовчий розгляд справи на 05 червня 2024 року.
Підготовче засідання, призначене на 05 червня 2024 року не відбулося у зв`язку із відсутністю в приміщенні суду електропостачання. Наступе підготовче засідання по справі призначено на 01 серпня 2024 року.
У підготовче засідання, призначене на 01 серпня 2024 року з`явився представник позивача та представник відповідача. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання закрито підготовче провадження у справі. Справу призначено до судового розгляду на 22 жовтня 2024 року.
У судове засідання, призначене на 22 жовтня 2024 року з`явився представник позивача та представник відповідача. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання відкладено судовий розгляд справи на 17 грудня 2024 року.
17 грудня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника відповідача – адвоката Новак Лілії Анатоліївни надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
У судове засідання, призначене на 17 грудня 2024 року з`явився представник позивача. Інші учасники справи у судове засідання – не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання клопотання представника відповідача задоволено, відкладено розгляд справи на 25 березня 2025 року
У судове засідання, призначене на 17 грудня 2024 року з`явився представник позивача. Інші учасники справи у судове засідання – не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання відкладено розгляд справи у зв`язку із першою неявкою відповідача або його представника на 21 травня 2025 року.
На підставі розпорядження керівника апарату суду від 28.05.2025 №961/25 було проведено повторний автоматизований розподіл справи між суддями, за результатами якого справа передана на розгляд судді Павлик І.А.
Ухвалою суду від 13 червня 2025 року справу прийнято до провадження. Судове засідання по справі призначено на 22 липня 2025 року.
У судове засідання, призначене на 22 липня 2025 року учасники справи – не з`явилися. Судове засідання відкладено на 24 вересня 2025 року.
У судове засідання, призначене на 24 вересня 2025 року учасники справи – не з`явилися. Судове засідання відкладено на 25 листопада 2025 року.
У судове засідання, призначене на 25 листопада 2025 року з`явився представник позивача. Інші учасники справи у судове засідання – не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання відкладено розгляд справи на 10 грудня 2025 року.
У судове засідання, призначене на 10 грудня 2025 року з`явився представник позивача та представник відповідача. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання відкладено розгляд справи на 03 березня 2026 року.
У судове засідання, призначене на 03 березня 2026 року з`явився представник позивача та представник відповідача. Оголошено перерву до 24 березня 2026 року.
23 березня 2026 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника позивача – адвоката Бузовського Ігоря Миколайовича надійшли письмові судові дебати.
На підставі розпорядження керівника апарату Приморського районного суду м. Одеси – Шарага А.О. від 29.04.2026 року №1333/26, було проведено повторний автоматизований розподіл справи між суддями, за наслідками якого вона передана на розгляд судді Косіциній В.В.
Ухвалою суду від 04 травня 2026 року позовну заяву залишено без руху після відкриття провадження у справі. Надано позивачеві 5-ти денний строк для усунення недоліків позовної заяви. Засідання по справі призначено на 02 червня 2026 року.
06 травня 2026 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника позивача – адвоката Бузовського Ігоря Миколайовича надійшло клопотання про усунення недоліків позовної заяви, яким усі зазначені в ухвалі суду від 04.05.2026 року недоліки – усунуто.
01 червня 2026 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання представника СТ «БУДОВА-МОРЕ» про відкладення розгляду справи, у якому заявник просив відкласти розгляд справи.
02 червня 2026 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника позивача адвоката Бузовського Ігоря Миколайовича надійшла заява, у якій заявник заперечував проти відкладення розгляду справи, просив відмовити.
У судове засідання, призначене на 02 червня 2026 року учасники справи у судове засідання – не з`явилися, хочу були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. 
Ухвалою суду від 02 червня 2026 року у задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи – відмовлено. Клопотання представника позивача – адвоката Бузовського Ігоря Миколайовича про усунення недоліків позовної заяви – задоволено, продовжено розгляд справи.
Будь яких інших заяв або клопотань від учасників справи – не надходило.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України, У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Враховуючи те, що учасники справи у судове засідання – не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, а неявка учасників справи у судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті, ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання суд перейшов до стадії ухвалення рішення. Встановлено, що текст рішення буде проголошено 12 червня 2026 року.
Суд дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
29 жовтня 2018 року між СТ «БУДОВА-МОРЕ» та ОСОБА_1 було укладено договір асоційованого членства в споживчому товаристві №3/93, за яким товариство прийняло пайовика в асоційовані члени товариства.
Відповідно до п.1.2. Договору пайовик зобов`язався прийняти участь в реалізації статутних цілей і завдань товариства шляхом внесення у повному обсязі своєї частки в товаристві з метою забезпечення будівництва будинку за рахунок внесеного пайовиком паю, а також прийняти на себе в розмірі цільового внеску як частини витрат, пов`язаних з утриманням товариства і реалізацію статутних цілей і завдань, на умовах цього договору, а товариство зобов`язується забезпечити будівництво будинку і після здачі будинку в експлуатацію передати пайовикові закріплений за ним об`єкт.
Згідно додатку №1 до Договору, об`єкт, що закріплений за ОСОБА_1 характеризується наступними ознаками:
- місцезнаходження будинку: АДРЕСА_1 ;
- житловий будинок: 3;
- поверх: 9;
- будівельний номер квартири: 93;
- загальна площа квартири: 46 кв.м.;
- кількість кімнат: 1 (одна).
Заявляючи вимоги про розірвання договору, стягнення сплачених грошових коштів та пені, позивач посилається на те, що позивачем на виконання умов договору було внесено частку. Проте, на момент подання позову будівництво будинку зупинено на стадії, яка є далекою від стадії завершення будівництва. Жодні будівельні роботи не здійснюються. Вказує, що оскільки позивач не виконав вимоги договору, такий договір підлягає розірванню, а з відповідача підлягає сплачена сума у розмірі 45 242,00 Доларів США.
Суд частково погоджується із зазначеним з огляду на наступне.
У п.2.1. Договору визначено, що пайовик в порядку і на умовах, передбачених договором зобов`язується внести частку в розмірі, еквівалентному 45 242,00 Доларів США, що на момент укладання договору становить 1 278 800 гривень.
Зазначений в даному пункту розмір частки, закріплений в гривні, в частині не оплаченої пайовиком буде проіндексований (збільшений) товариством в односторонньому порядку під час дії цього договору, в разі збільшення вартості долара США по відношенню до гривні виходячи з курсу встановленого НБУ на момент внесення частки та/або її частини.
Згідно додатку №2 до Договору, грошові кошти вносяться виключно в національній валюті, при цьому, розмір внеску може бути проіндексований (збільшений) виходячи з вартості долара по відношенню до гривні за Курсом НБУ на момент внесення коштів згідно з розділом 2 Договору.
На підтвердження внесення частки, позивачем було подано:
- копію квитанції до прибуткового касового ордеру від 30.10.2018 №5293, на суму 49 990,00 гривень;
- копію квитанції до прибуткового касового ордеру від 31.10.2018 №5357, на суму 49 990,00 гривень;
- копію квитанції до прибуткового касового ордеру від 01.11.2018 №5412, на суму 49 990,00 гривень;
- копію квитанції до прибуткового касового ордеру від 02.11.2018 №5471, на суму 49 990,00 гривень;
- копію квитанції до прибуткового касового ордеру від 12.11.2018 №5693, на суму 49 990,00 гривень;
- копію квитанції до прибуткового касового ордеру від 13.11.2018 №5800, на суму 49 990,00 гривень;
- копію квитанції до прибуткового касового ордеру від 14.11.2018 №5896, на суму 49 990,00 гривень;
- копію квитанції до прибуткового касового ордеру від 15.11.2018 №5946, на суму 49 990,00 гривень;
- копію квитанції до прибуткового касового ордеру від 16.11.2018 №6052, на суму 49 990,00 гривень;
- копію квитанції до прибуткового касового ордеру від 19.11.2018 №6188, на суму 49 990,00 гривень;
- копію квитанції до прибуткового касового ордеру від 20.11.2018 №6282, на суму 49 990,00 гривень;
- копію квитанції до прибуткового касового ордеру від 21.11.2018 №6358, на суму 49 990,00 гривень;;
- копію квитанції до прибуткового касового ордеру від 22.11.2018 №6470, на суму 39 520,00 гривень;
- копію квитанції до прибуткового касового ордеру від 10.12.2018 №7448, на суму 26 655,00 гривень;
- копію квитанції до прибуткового касового ордеру від 11.12.2018 №7482, на суму 26 655,00 гривень;
- копію квитанції до прибуткового касового ордеру від 11.04.2019 №1738, на суму 49 995,00 гривень;
- копію квитанції до прибуткового касового ордеру від 12.04.2019 №1740, на суму 3 315,00 гривень;
- копію квитанції до прибуткового касового ордеру від 10.07.2019 №2764, на суму 26 655,00 гривень;
- копію квитанції до прибуткового касового ордеру від 11.07.2019 №2795, на суму 26 655,00 гривень;
- копію квитанції до прибуткового касового ордеру від 30.09.2019 №4261, на суму 49 995,00 гривень;
- копію квитанції до прибуткового касового ордеру від 01.10.2019 №4274, на суму 3 315,00 гривень;
- копію квитанції до прибуткового касового ордеру від 09.12.2019 №4908, на суму 49 995,00 гривень;
- копію квитанції до прибуткового касового ордеру від 10.12.2019 №4923, на суму 3 315,00 гривень;
- копію квитанції до прибуткового касового ордеру від 07.04.2020 №1293, на суму 49 990,00 гривень;
- копію квитанції до прибуткового касового ордеру від 08.04.2020 №1293, на суму 5 928,00 гривень;
- копію квитанції до прибуткового касового ордеру від 17.06.2020 №1935 на суму 40 000,00 гривень;
- копію квитанції до прибуткового касового ордеру від 19.06.2020 №1957 на суму 14 000,00 гривень;
- копію квитанції до прибуткового касового ордеру від 28.09.2020 №3418 на суму 28 000,00 гривень;
- копію квитанції до прибуткового касового ордеру від 29.09.2020 №3435 на суму 28 000,00 гривень;
- копію квитанції до прибуткового касового ордеру від 16.01.2021 №196, на суму 40 000,00 гривень;
- копію квитанції до прибуткового касового ордеру від 28.01.2021 №535, на суму 40 000,00 гривень;
- копію квитанції до прибуткового касового ордеру від 19.04.2021 №1235, на суму 49 990,00 гривень;
- копію квитанції до прибуткового касового ордеру від 20.04.2021 №1239, на суму 6 000,00 гривень;
- копію квитанції до прибуткового касового ордеру від 10.08.2021 №2480, на суму 49 000,00 гривень;
- копію квитанції до прибуткового касового ордеру від 11.08.2021 №2488, на суму 11 000,00 гривень;
- копію квитанції до прибуткового касового ордеру від 07.12.2021 №4284, на суму 20 000,00 гривень;
Загальний розмір сплаченої грошової суми в гривнях склав 1 264 868,00 гривень, що еквівалентно 44 849, 49 Доларам США.
Відповідно до пункту 3.1.5. пайовик має право вимагати від товариства розірвання даного Договору в разі невиконання товариством своїх зобов`язань згідно п. 4.2.1. цього Договору і повернення фактично внесеної частки на момент розірваного Договору, протягом 20-ти банківських днів з моменту розірвання цього Договору.
Відповідно до п. 4.2. Договору, Товариство зобов`язано:
- забезпечити будівництво Будинку в строк IV квартал 2021 року.
- закріпити об`єкт за пайовиком за умови виконання п.2.1., 2.2., 2.3. Договору, .
- після здачі Будинку в експлуатацію письмово повідомити Пайовика про готовність Товариства передати машиномісце у володіння Пайовика і необхідності підписати Акт прийому-передачі машиномісця.
- сумлінно виконувати Договір щодо Пайовика.
- у разі дострокового розірвання Договору з причин, не пов`язаних з невиконанням Товариством своїх зобов`язань за цим договором, повернути Пайовикові внесену ним частину Частки, відповідно до п.п. 2.3., 2.5., 2.6. цього Договору;
- у разі дострокового розірвання Договору з причин, пов`язаних з невиконанням Товариством п.4.2.1. - повернути Пайовикові фактично внесену ним Частку на момент розірвання цього Договору.
СТ «Будова Море» не виконало своїх зобов`язань щодо забезпечення будівництва Будинку у строк IV квартал 2021 року. Доказів зворотного відповідачем надано – не було.
Відповідно до пункту 5.1. Договору за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором, а у випадках, не передбачених договором, відповідно до чинного законодавства України.
Пунктом 3.2.7. Договору передбачено, що в ході будівництва будинку у зв`язку з технологічною необхідністю та іншими обставинами, що обумовлюють затримку будівництва будинку, товариство має право переносити строк закінчення будівництва будинку, але не більше ніж на 6 (шість) місяців.
Згідно з пунктом 5.2. Договору у разі прострочення у виконанні зобов`язання по п. 4.2.1.цього Договору з боку товариства більш ніж на 180 днів, з урахуванням п.3.2.7. Договору, товариство на письмову вимогу пайовика виплачує пайовикові штраф в розмірі 0,01% від розміру невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення, починаючи з 181 дня прострочення виконання. У випадку розірвання Договору за ініціативою пайовика, якщо товариство прострочило виконання п.4.2.1. цього Договору, товариство зобов`язано повернути пайовику всю суму частки, яка фактично була ним внесена на момент розірвання цього договору на протязі 20-ти банківських днів з моменту розірвання Договору на рахунок пайовика, вказаний в даному Договорі або іншим узгодженим сторонами способом або на депозитний рахунок нотаріуса.
Як вже було встановлено судом, укладеним між позивачем та відповідачем договором договір передбачав завершення будівництва та введення будинку в експлуатацію до IV квартал 2021 року, однак відповідач порушив умови Договору, у зв`язку з чим наявні підстави для розірвання договору, чого не заперечує відповідач.
Так, до заяви про відкладення розгляду справи від 01.06.2026 позивачем було подано протокол загальних зборів СТ «БУДОВА-МОРЕ» №1/26, яким продовжено строк будівництва до IV кварталу 2027 року.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про кооперацію» пай - майновий поворотний внесок члена (асоційованого члена) кооперативу у створення та розвиток кооперативу, який здійснюється шляхом передачі кооперативу майна, в тому числі грошей, майнових прав, а також земельної ділянки.
У статті 10 Закону України «Про кооперацію» встановлено, що членами кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, юридичні особи України та іноземних держав, що діють через своїх представників, які внесли вступний внесок та пай у розмірах, визначених статутом кооперативу, додержуються вимог статуту і користуються правом ухвального голосу.
У відповідності до ст. 13 Закону України «Про кооперацію» членство в кооперативі припиняється у разі зокрема добровільного виходу з нього.
Відповідно до ст.14 Закону України «Про кооперацію» у кооперативі допускається асоційоване членство для осіб, які визнають його статут та внесли пай. Асоційований член кооперативу - фізична чи юридична особа, яка внесла пайовий внесок і користується правом дорадчого голосу в кооперативі. При ліквідації кооперативу асоційований член кооперативу має переважне порівняно з членами кооперативу право на одержання паю.
Законом України «Про гарантування речових прав на об`єкти нерухомого майна, які будуть споруджені в майбутньому» № 2518-IXвід 15.08.2022 частину 14 Закону України «Про кооперацію» доповнено новою частиною такого змісту:
«Не допускається наявність асоційованих членів у кооперативах, предметом діяльності яких є житлове, дачне, гаражне будівництво (у тому числі кооперативах, які залучають кошти фізичних та юридичних осіб, зокрема в управління, для спорудження об`єктів житлового, дачного, гаражного будівництва)».
Дані зміни до Закону України «Про кооперацію» набули чинності 10.10.2022.
Згідно з п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про гарантування речових прав на об`єкти нерухомого майна, які будуть споруджені в майбутньому» № 2518-IX від 15.08.2022
1) правочини щодо інвестування та фінансування будівництва об`єктів житлового будівництва з використанням коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління, що здійснювалися способами інвестування та фінансування будівництва таких об`єктів відповідно до законодавства, яке діяло до набрання чинності цим Законом, зберігають чинність до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за такими правочинами;
2) інвестування та фінансування будівництва об`єктів, право на виконання будівельних робіт щодо яких отримано до набрання чинності цим Законом, з використанням коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління, здійснюється відповідно до законодавства, яке діяло до набрання чинності цим Законом;
3) інвестування та фінансування будівництва об`єктів житлового будівництва, право на виконання будівельних робіт щодо яких отримано до набрання чинності цим Законом, з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління, може здійснюватися виключно через фонди фінансування будівництва, фонди операцій з нерухомістю, інститути спільного інвестування, а також шляхом емісії цільових корпоративних облігацій, виконання зобов`язань за якими здійснюється шляхом передачі об`єкта (частини об`єкта) житлового будівництва. Інші способи фінансування будівництва таких об`єктів визначаються виключно законом.
Забороняється залучення від фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління, коштів з метою інвестування та фінансування будівництва об`єкта нерухомого майна, щодо якого відсутнє право на виконання будівельних робіт або зупинено будівельні роботи до усунення порушень законодавства у сфері містобудівної діяльності;
4) з дня набрання чинності цим Законом асоційовані члени кооперативів, предметом діяльності яких є житлове, дачне або гаражне будівництво, вважаються повноправними членами таких кооперативів. Набуття такими особами прав повноправних членів відповідних кооперативів не потребує прийняття рішень загальними зборами членів кооперативів та/або його статутними органами.
Згідно з ст.15 Закону України «Про кооперацію» вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу. До компетенції загальних зборів членів кооперативу належить зокрема: затвердження рішення правління або голови правління про прийняття нових членів та припинення членства.
У відповідності до ст. 16 Закону України «Про кооперацію» виконавчим органом кооперативу є правління, яке очолює голова, повноваження якого визначаються статутом кооперативу. Виконавчий орган підзвітний вищому органу управління кооперативу і несе перед ним відповідальність за ефективність роботи кооперативу.
У кооперативі, до складу якого входить менше ніж 10 членів, обирається лише голова кооперативу.
Виконавчий орган кооперативу:
- здійснює управління кооперативом у період між загальними зборами членів кооперативу, забезпечує виконання їх рішень.
- представляє кооператив у відносинах з органами державної влади та органами місцевого самоврядування, міжнародними організаціями, юридичними та фізичними особами;
- укладає угоди між кооперативом та іншими особами;
- діє від імені кооперативу в межах, передбачених статутом кооперативу.
Виконавчий орган може бути наділений іншими повноваженнями, визначеними вищим органом управління кооперативу або статутом кооперативу.
У частині п`ятій статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи(послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.
Відповідно до ч. 4 ст. 21 Закону України «Про кооперацію» у разі виходу або виключення з кооперативу фізична чи юридична особа має право на одержання своєї загальної частки натурою, грішми або (за бажанням) цінними паперами відповідно до їх вартості на момент виходу, а земельної ділянки - у натурі. Строк та інші умови одержання членом кооперативу своєї загальної частки встановлюються статутом кооперативу, При цьому строк одержання зазначеної частки не може перевищувати двох років, а відлік його розпочинається з 1 січня року, що настає з моменту виходу або виключення з кооперативу.
Аналіз зазначених вище норм та досліджені обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_1 набула асоційоване членство в споживчому товаристві.
Договір асоційованого членства було укладено 29 жовтня 2018 року, останній внесок сплачено 07 грудня 2021 року, а Закон України «Про гарантування речових прав на об`єкти нерухомого майна, які будуть споруджені в майбутньому» № 2518-IX від 15.08.2022, яким внесено зміни до ст. 14 Закону України «Про кооперацію» набув чинності 10.10.2022, та п. 1 ч. 7 ст. 21 цього закону передбачено, що правочини щодо інвестування та фінансування будівництва об`єктів житлового будівництва з використанням коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління, що здійснювалися способами інвестування та фінансування будівництва таких об`єктів відповідно до законодавства, яке діяло до набрання чинності цим Законом, зберігають чинність до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за такими правочинами.
Крім того, п. 4 ч. 7 ст. 21 цього ж Закону передбачає, що з дня набрання чинності цим Законом асоційовані члени кооперативів, предметом діяльності яких є житлове, дачне або гаражне будівництво, вважаються повноправними членами таких кооперативів. Набуття такими особами прав повноправних членів відповідних кооперативів не потребує прийняття рішень загальними зборами членів кооперативів та/або його статутними органами.
Тобто, ОСОБА_1 є членом СТ «БУДОВА-МОРЕ» в силу Закону України «Про кооперацію» та Закону України «Про гарантування речових прав на об`єкти нерухомого майна, які будуть споруджені в майбутньому» № 2518-IX від 15.08.2022, а укладений між сторонами договір зберігає чинність до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за такими правочинами.
Більше того, укладеним між позивачем та відповідачем договором не передбачено права СТ «БУДОВА-МОРЕ» змінювати строк будівництва в будь-який інший спосіб.
Доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 уклала з СТ «БУДОВА-МОРЕ» додаткову угоду, якою погодила продовження строку будівництва – надано не було.
Відповідачем також не надано копію Статуту, який би передбачав наявність у загальних зборів СТ «БУДОВА-МОРЕ» змінювати строки будівництва.
Отже, незважаючи на проведення загальних зборів, відповідач мав виконати взяті на себе зобов`язання по договору асоційованого членства та додатковими угодами по ньому, однак порушив взяті на себе зобов`язання не приступивши та не закінчивши будівництво в обумовлений сторонами строк.
При цьому, збільшення розміру частки паю на підставі рішення зборів СТ «БУДОВА-МОРЕ» не впливає на правовідносини, що виникли між сторонами на підставі договору, який позивач просить розірвати, оскільки, у вказаному договорі чітко визначено грошову суму, яка підлягає сплаті позивачем в якості частки паю. Умовами договору не передбачено право СТ «БУДОВА-МОРЕ» змінювати такий розмір в односторонньому порядку або на підставі рішення загальних зборів. Доказів на підтвердження укладання додаткової угоди між позивачем та відповідачем щодо зміни розміру паю – надано не було.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1 статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі ст. 629 ЦК України обов`язковість договору є одним із фундаментів, на якому базується цивільне право. Уклавши договір, сторони набувають не лише суб`єктивні права, а і обов`язки, які вони мають виконувати.
Відповідно до частин 1 та 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Так, у постанові Верховного Суду від 15.03.2023 по справі № 295/3792/16 вказано, що враховуючи приписи ст. 651 ЦК України істотним порушенням умов договору є таке порушення, що тягне за собою для іншої сторони неможливість досягнення мети договору, тобто, вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, слід встановити: наявність істотного порушення договору та шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може полягати у реальних збитках і (або) упущеної вигоди; її розмір, а також чи є істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що вона змогла отримати.
При цьому, Верховний Суд виснував, що оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу повноважень суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України.
Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін, а вразі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на то вона розраховувала при укладенні договору.
Отже, у зв`язку із невиконанням СТ «Будова Море» умов договору асоційованого членства, ОСОБА_1 була позбавлена можливості отримати у власність проінвестовані об`єкти нерухомості, а тому суд вважає, що в даному конкретному випадку наявні правові підстави для розірвання договору.
Щодо стягнення сплачених грошових коштів, суд зазначає наступне.
У відзиві на позовну заяву відповідач заперечує проти стягнення грошової суми в доларах, зазначаючи про те, що у разі розірвання договору, товариство буде зобов`язаня повернути пайовику фактично сплачені грошові кошти у сумі 1 264 868,00 гривень. Також, посилається на те, що відповідачем не сплачено у повному обсязі грошової суми у розмірі 45 242,00 Доларів США.
Пунктом 2.6 Договору закріплено, що у випадках, коли за цим Договором передбачається повернення Частки (частини Частки) Пайовикові, сума коштів, що повертають визначається розміром фактично сплачених грошових коштів в гривні на момент повернення за вирахуванням санкцій за невиконання Пайовиком своїх зобов`язань, при цьому сума Частки, яка підлягає поверненню не індексується і на неї не нараховуються відсотки.
Також в п. 3.1.5. Договору встановлено право Пайовика вимагати від Товариства розірвання даного Договору в разі невиконання Товариством своїх зобов`язань згідно з п. 4.2.1. цього Договору і повернення фактично внесеної Частки на момент розірвання даного Договору протягом 20-ти банківських днів з моменту розірвання цього Договору.
В абзаці другом п. 4.2.7. Договору встановлено, що Товариство зобов`язано: у разі дострокового розірвання Договору з причин, пов`язаних з невиконанням Товариством своїх зобов`язань за цим Договором - повернути Пайовикові фактично внесену ним Частку на момент розірвання цього Договору.
Пунктом 2.2. сторони передбачили внесення коштів виключно в національній валюті України гривні.
Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частини перша, друга статті 533 ЦК України).
Традиційним в доктрині приватного права та судовій практиці є розмежування валюти боргу та валюти платежу як елементів грошового зобов`язання. Валюта боргу - це грошові одиниці, в яких обчислена сума зобов`язання (що дозволяє визначити його ціннісне значення). У свою чергу, під валютою платежу розуміються грошові знаки, які є засобом погашення грошового зобов`язання і в яких повинне здійснюватися його фактичне виконання. За загальним правилом при наявності «валютного застереження», тобто визначення грошового еквіваленту в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 вересня 2019 року в справі № 755/9348/15-ц (провадження № 61-30272св18), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 753/8945/19 (провадження № 61-8829сво21)).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 500/5194/16 (провадження № 14-81цс24) зазначено, що: «формулюючи висновок щодо застосування частини другої статті 533 ЦК України у спірних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду констатує, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення. Посилання відповідача на те, що сума, яка підлягає сплаті у гривнях, визначається на день подання позову, не ґрунтується на нормах матеріального права. Натомість стягнення судом першої інстанції з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у сумі, еквівалентній 65 000 дол. США за курсом Національного банку України на день виконання рішення, повною мірою відповідає приписам частини другої статті 533 ЦК України. На користь цього висновку свідчить і те, що Велика Палата Верховного Суду вже висновувала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які підлягають стягненню з боржника, вносить двозначність у розуміння суті обов`язку боржника (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 761/12665/14). Водночас при стягненні судом заборгованості в еквіваленті іноземної валюти за курсом Національного банку України на день виконання рішення в судовому рішенні зазначається лише одна сума боргу (в іноземній валюті), а сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається державним / приватним виконавцем на момент здійснення боржником платежу в ході виконання судового рішення».
Касаційний суд вже зазначав, що:
сontra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» (not individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін» (under the dominant influence of one of the party);
сontra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність. Сontra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань). Сontra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. У разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року в справі № 613/1436/17 (провадження № 61-17583св20), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 753/8945/19 (провадження № 61-8829сво21)).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 грудня 2025 року у справі № 521/16935/24 (провадження № 61-14094св25) зазначено: «Одним із елементів належного виконання зобов`язання є його виконання у валюті, погодженій сторонами. Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які укладаються та виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті».
Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово висновувала, що у цивільному законодавстві відсутня заборона на укладення правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги.
Такий підхід до розуміння правової природи іноземної валюти як валюти зобов`язання є усталеним і послідовним у практиці Великої Палати Верховного Суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16, від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16, від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17, від 11 вересня 2024 року у справі № 500/5194/16-ц).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 500/5194/16-ц констатувала що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення.
Тому, формулюючи висновок щодо застосування частини другої статті 533 ЦК України у спірних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду констатувала, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення.
Як вже було встановлено судом, у п.2.1. Договору визначено, що пайовик в порядку і на умовах, передбачених договором зобов`язується внести частку в розмірі, еквівалентному 45 242,00 Доларів США, що на момент укладання договору становить 1 278 800 гривень.
Зазначений в даному пункту розмір частки, закріплений в гривні, в частині не оплаченої пайовиком буде проіндексований (збільшений) товариством в односторонньому порядку під час дії цього договору, в разі збільшення вартості долара США по відношенню до гривні виходячи з курсу встановленого НБУ на момент внесення частки та/або її частини.
Згідно додатку №2 до Договору, грошові кошти вносяться виключно в національній валюті, при цьому, розмір внеску може бути проіндексований (збільшений) виходячи з вартості долара по відношенню до гривні за Курсом НБУ на момент внесення коштів згідно з розділом 2 Договору.
Проте, СТ «БУДОВА-МОРЕ» не надало доказів на підтвердження того, що ним було проведено індексацію розміру внеску, виходячи з вартості долара по відношенню до гривні за Курсом НБУ на момент внесення коштів, у зв`язку з чим, до здійснених позивачем платежів підлягає застосуванню курс НБУ, встановлений на момент укладання договору.
Матеріали справи підтверджують факт внесення грошових коштів у розмірі 1 264 868,00 гривень, що еквівалентно 44 849, 49 Доларам США.
Також, на підтвердження сплати частки, позивачем було подано сертифікат №А0063309 на суму 212 Доларів США та №А-0062308 на суму 202 Доларів США.
Проте, з їх змісту вбачається, що зарахування сертифікату здійснюється в останній платіж та відбувається шляхом підписання додаткової угоди. Позивач звертаючись до суду із позовом не надав суду доказів на підтвердження того, що між ним та відповідачем укладено додаткову угоду про зарахування визначених у сертифікаті грошових сум.
У зв`язку з чим, загальний розмір сплачених позивачем внесків становить 44 849, 49 Доларів США.
Беззаперечно, посилання на те, що позивачем фактично сплачено грошову суму у розмірі 1 278 800,00 гривень підтверджується матеріалами справи, однак відповідно до умов договору сплата відбувалася з урахуванням необхідності внесення коштів саме у доларах США, тому і стягнення має відбуватися в гривнях, що є еквівалентом фактично сплаченої позивачем грошової суми у розмірі 44 849,49 Доларів США.
Тому, з урахуванням зазначеного, суд доходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову в цій частині, шляхом стягнення з СТ «БУДОВА-МОРЕ» фактично сплаченої частки у розмірі 44 849,49 Доларів США, грошовий еквівалент яких буде визначатися на за курсом Національного банку України на дату здійснення платежу.
Щодо пені, суд зазначає наступне.
Згідно п.5.2. Договору, у разі прострочення у виконанні зобов`язання по п. 4.2.1.цього Договору з боку товариства більш ніж на 180 днів, з урахуванням п.3.2.7. Договору, товариство на письмову вимогу пайовика виплачує пайовикові штраф в розмірі 0,01% від розміру невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення, починаючи з 181 дня прострочення виконання.
Тобто у договорі асоційованого членства у споживчому товаристві сторони крім іншого погодили і розмір штрафу, що підлягає виплаті пайовику у випадку невиконання товариством своїх зобов`язань.
За умовами договору, відповідач мав забезпечити будівництво будинку в строк – IV квартал 2021, сумлінно виконувати Договір щодо пайовика (п. 4.2.1. та п.4.2.6. договору).
Оскільки, додаткових угод між позивачкою та СТ «БУДОВА-МОРЕ» щодо продовження строку будівництва – не укладалося, СТ «БУДОВА-МОРЕ» прострочило виконання зобов`язання за договором асоційованого членства у споживчому товаристві. Таким чином, штраф починає нараховуватися з 181 дня прострочення, який відраховується починаючи з моменту закінчення IV кварталу 2021 року.
Позивач починає нараховувати пеню з 01.01.2023, тобто, з урахуванням зазначених вище умов договору.
Проте, як вже було встановлено судом, фактично сплачений розмір внеску становить 44 849,49 Доларів США, а тому, позивач помилково здійснює нарахування пені відповідно до суми у розмірі 45 242,00 Доларів США, а розрахунок заборгованості повинен виглядати наступним чином:
- грошова сума – 44 849,49 Доларів США;
- розмір пені – 0,01%;
- період прострочення – 426 днів;
- розмір пені – 1 908,48 Доларів США (44 849,49*0,01%*426).
У судовому засіданні, призначеному на 10 грудня 2025 року представник СТ «БУДОВА-МОРЕ» зазначив, що оскільки будинок не збудований, то підстави для нарахування пені – відсутні.
Пунктом 5.8. Договору асоційованого членства у споживчому товаристві встановлено, що термін для стягнення Пайовиком з Товариства штрафних санкцій (договірних санкцій) настає після здачі Будинку в експлуатацію. Не допускається стягнення штрафних санкцій (договірних санкцій) з коштів, які спрямовуються на будівництво Будинку або за рахунок приміщень Будинку.
Проте, такі доводи відповідача є неспроможними, оскільки доказів, що будівництво будинку станом на час розгляду справи принаймні розпочалось, або таке будівництво здійснюється СТ «БУДОВА-МОРЕ» - не надало. Також суд враховує відсутність доказів того, що всі кошти споживчого товариства спрямовуються на будівництво цього будинку, що унеможливлювало б стягнення пені.
Тому, з урахуванням зазначеного, суд доходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову в цій частині шляхом стягнення з СТ «БУДОВА-МОРЕ» пені у розмірі 1 908,48 Доларів США, грошовий еквівалент яких буде визначатися на за курсом Національного банку України на дату здійснення платежу.
Щодо суми сплаченого судового збору, суд зазначає наступне.
Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
У позовній заяві позивач просить здійснити розподіл судових витрат.
Згідно копії платіжної інструкції від 05.05.2026, позивачем сплачено в якості судового збору грошову суму у розмірі 16 352,00 гривень.
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки, немайнова вимога була задоволена у повному обсязі, то судовий збір, сплачений за вказану позовну вимогу у розмірі 1 211,20 підлягає сплаті з відповідача.
Також, позивачем в якості судового збору за майнову вимогу було сплачено грошову суму у розмірі 15 140,00 гривень.
Ціна позову 45 242 Доларів США (без розміру пені, щодо якої позивач звільнений від сплати судового збору).
Розмір задоволених позовних вимог – 44 849,49 Доларів США.
Питома вага – 0,991(44 849,49 /45 242)
Розмір судового збору за майнову вимогу– 15 003,74 гривень (15 140*0,991).
Враховуючи те, що суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовної вимоги немайнового характеру та часткового задоволення майнової позовної вимоги, суд доходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору, пропорційної задоволеним позовним вимогам у розмірі 16 214,94 гривень.
На підставі зазначеного, керуючись ст.ст.2, 4, 12, 13, 27, 64, 76, 81, 95, 133, 141, ч.4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, 258-259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Споживчого товариство «Будова-Море» про розірвання договору та стягнення коштів – задовольнити частково.
Розірвати договір асоційованого членства в споживчому товаристві від 29 жовтня 2018 року №3/93, укладений між Споживчим товариством «БУДОВА-МОРЕ», м. Одеса, вул. Осипова, 25, ЄДРПОУ – 42112146 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП – НОМЕР_1 .
Стягнути з відповідача – Споживчого товариства «БУДОВА-МОРЕ», м. Одеса, вул. Осипова, 25, ЄДРПОУ – 42112146, на користь позивачки – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП – НОМЕР_1 , грошову суму, сплачену в рахунок оплати частки у розмірі 44 849 (сорок чотири тисячі вісімсот сорок дев`ять) Доларів США 49 (сорок дев`ять) центів, гривневий еквівалент якої буде визначатися за курсом Національного банку України на дату здійснення платежу.
Стягнути з відповідача – Споживчого товариства «БУДОВА-МОРЕ», м. Одеса, вул. Осипова, 25, ЄДРПОУ – 42112146, на користь позивачки – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП – НОМЕР_1 , пеню у розмірі 1 908 (одна тисяча дев`ятсот вісім) Доларів США 48 (сорок вісім) центів, гривневий еквівалент якої буде визначатися за курсом Національного банку України на дату здійснення платежу.
Стягнути з відповідача – Споживчого товариства «БУДОВА-МОРЕ», м. Одеса, вул. Осипова, 25, ЄДРПОУ – 42112146, на користь позивачки – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП – НОМЕР_1 , суму сплаченого судового збору у розмірі 16 214 (шістнадцять тисяч двісті чотирнадцять) гривень 94 (дев`яносто чотири) копійки.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30-ти днів з дати складання повного тексту рішення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення складено та підписано 12 червня 2026 року.

Суддя      Косіцина В.В.
12.06.26