Дата документу 19.05.2026 Справа № 332/640/24

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №332/640/24  Головуючий у 1-й інстанції:Марченко Н. В.
Провадження №22-ц/807/861/26  Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
19 травня 2026 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого,судді-доповідача  суддів:    за участю секретаря  	Подліянової Г.С., Кочеткової І.В.,  Кухаря С.В.,  Остащенко О.В.,  	

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , представника, адвоката Ляшенко Олени Степанівни на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 07 січня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення - факт окремого проживання подружжя, у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин та визнання об`єкта рухомого майна особистою власністю, - 
В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року  ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування позову зазначено, що 06 вересня 2019 року між сторонами був укладений шлюб. Від шлюби сторони мають малолітнього сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Станом на дату подання позовної заяви в провадженні Заводського районного суду м. Запоріжжя перебуває цивільна справа №332/120/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. 
18 травня 2023 року, під час перебування у шлюбі, за спільні кошти подружжя сторонами у спільну сумісну власність подружжя було придбано автомобіль марки MAZDA, модель 3, 2006 року випуску, VIN НОМЕР_1 . 
На запит адвоката, Територіальний сервісний центр МВС 2341 від 16 січня 2024 року повідомив, що 05 січня 2024 року ОСОБА_1 здійснив відчуження спільного автомобіля на користь третьої особи. 
ОСОБА_2 не надавала відповідачеві згоду на відчуження автомобіля, вважає, що відповідач здійснив його відчуження з метою уникнути поділу майна подружжя. Враховуючи те, що спірний автомобіль був відчужений відповідачем без її згоди, остання має право на компенсацію частини вартості спірно автомобіля. Відповідно до звіту з оцінки майна від 19 січня 2024 року, виконаного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Всеукраїнська експертна група», ринкова вартість автомобіля марки MAZDA, модель 3, 2006 року випуску, VIN НОМЕР_1 становить 210 412,00 грн.

На підставі викладеного просить суд в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнути з відповідача на свою користь компенсацію вартості частини спірного автомобіля в сумі 105 206,00 грн та судові витрати.

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення - факт окремого проживання подружжя, у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин та визнання об`єкта рухомого майна особистою власністю.
В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_1 зазначив, що з квітня 2022 року шлюбні відносини сторін припинились, сторони не проживають разом, не ведуть спільне господарство та не мають спільного бюджету. ОСОБА_3 відомо, що у Німеччині ОСОБА_2 проживає з іншим чоловіком. 10 квітня 2023 року ОСОБА_2 вже подавала до Заводського районного суду м. Запоріжжя позовну заяву про розірвання шлюбу, яку, за її заявою, залишено без розгляду.
Із наданої ОСОБА_2 письмової відповіді Головного сервісного центру МВС Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (Філія ГСЦ МВС) Територіального сервісного центру МВС N 2341 (ТСЦ МВС N 2341) від 16 січня 2024 року N 31/29-2341-8Аз встановлено, що відповідно до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, ОСОБА_1 належали транспорті засоби:
1.Автомобіль марки 3A3-DAEWOOLANOS, рік випуску - 2002, дата державної реєстрації за особою - 20.05.2020 року, об`єм двигуна (см-3) -1498, потужність двигуна (кВт) - відсутня інформація, ідентифікаційний номер (VIN) № НОМЕР_2 , дата перереєстрації на іншого власника - 01.06.2023.
2.Автомобіль марки MAZDA, модель 3, 2006 рік випуску, дата державної реєстрації за особою -18.05.2023 року, об`єм двигуна (см-3)- 1598, потужність двигуна (см- N) відсутня інформація, ідентифікаційний номер (VIN) - JMZBK, дата перереєстрації на іншого власника - 05.01.2024 року.
Отже, сама ж позивач надає докази того, що в період сумісного проживання сторони мали у спільній власності автомобіль марки 3A3-DAEWOOLANOS, рік випуску - 2002, який придбали 20.05.2020 року під час шлюбу, за час шлюбних відносин. Після повідомлення ОСОБА_2 про намір розірвати наш шлюб офіційно вище вказаний автомобіль було продано за згодою дружини та перереєстровано на іншого власника - 01.06.2023. Вартість зазначеного автомобіля становила 74 000,00 грн, що підтверджується договором комісії N 7259/23/004745 від 30.05.2023.
Оскільки ОСОБА_2 на той час, а саме з квітня 2022 року, із дитиною проживала та проживає в Німеччині, за адресою: АДРЕСА_1 , на її банківську картку, за її згодою впродовж червня 2023 року мною було здійснено платежі на загальну суму 45 500,00 грн, що включають в себе компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки 3A3-DAEWOOLANOS у розмірі 37 000 грн та грошові кошти на утримання нашої дитини у розмірі 8 500,00 грн.
Таким чином, поділ нашого з ОСОБА_2 спільного сумісного майна як подружжя: автомобіль марки 3A3-DAEWOOLANOS, рік випуску - 2002, який ми придбали 20.05.2020, відбувся у добровільному порядку. Про вказані обставини ОСОБА_2 достовірно відомо.

ОСОБА_2 не приймала будь-якої участі у придбанні мною автомобіля MAZDA, модель 3, 2006 року випуску, будь-яких грошових коштів мені не перераховувала, а навпаки отримувала кошти від мене на утримання нашої дитини. ОСОБА_2 з квітня 2022 року проживає у Німеччині, не працює, не має офіційного доходу, крім соціальної допомоги від держави Німеччини.
Автомобіль марки MAZDA, модель 3, 2006 рік випуску мною придбано за належні мені особисто грошові кошти, отримані від продажу автомобіля марки ЗАЗ- DAEWOOLANOS в розмірі 1/2 частини його вартості, що становила 37 000,00 грн, оскільки вказані кошти сплачувались пізніше укладення договору купівлі-продажу та подаровані моїми батьками: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . 
Таким чином, у зв`язку із придбанням мною автомобіля марки MAZDA, модель З, 2006 рік випуску за особисті кошти, за час окремого проживання сторін та фактичного припинення шлюбних відносин, автомобіль марки MAZDA, модель 3, 2006 рік випуску придбано мною у особисту приватну власність.
Також зазначено, що у зв`язку із продажем ним автомобіля марки MAZDA, модель 3, 2006 рік випуску було проведено огляд технічного стану, за наслідками якого актом огляду реалізованого транспортного засобу від 03 січня 2024 року визначена його вартість, яка склала 134 959, 00 грн.

На підставі викладеного, просить суд відмовити в повному обсязі у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .. Встановити факт окремого проживання з квітня 2022 року по 29.02.2024 року подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у зв`язку із припиненням шлюбних відносин. Визнати право ОСОБА_1 особистої приватної власності на автомобіль MAZDA, модель 3, 2006 рік випуску, ідентифікаційний номер (VIN) – НОМЕР_3 , який був проданий ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу N 6413/24/000021 від 03 січня 2024 року.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 23 жовтня 2024 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_1 .

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 07 січня 2026 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості частини автомобіля марки MAZDA, модель 3, 2006 року випуску, VІN НОМЕР_1 в сумі 105206,00 гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 гривень.

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Ляшенко Олени Степанівни подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 07 січня 2026 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити у повному обсязі. Зустрічні позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Здійснити перерозподіл судових витрат, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за подання зустрічного позову та апеляційної скарги. 

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не враховано, що матеріали справи свідчать про повну відсутність фінансової участі ОСОБА_2 у формуванні активів сім`ї: за період з квітня 2022 по січень 2024, тобто за понад два роки перебування за кордоном, остання не надала жодного належного та допустимого доказу перерахування грошових коштів ОСОБА_1 для придбання майна. Натомість, ОСОБА_1 надано беззаперечні докази (виписки АТ «Універсал Банк», а.с.54-55 т.1) перерахування на користь ОСОБА_2 за період з 05.07.2022 по 12.11.2023, грошових коштів на загальну суму 91 888.00 грн, що зі свого боку ОСОБА_2 не заперечувала під час судового розгляду. Вказані обставини підтверджують, що ОСОБА_2 не брала жодної участі у придбанні автомобіля MAZDA 3, а джерелом придбання майна були виключно особисті кошти ОСОБА_1 , що у цьому випадку спростовує презумпцію спільного сумісного майна подружжя, передбачену ст.60 СК України. Застосовуючи норму статті 60 СК України, суд зобов`язаний установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя, передбачену ст.60 СК України. При визначенні розміру грошової компенсації суд першої інстанції припустився помилки, поклавши в основу рішення теоретично завищену вартість об`єкта, що призвело до грубого порушення балансу інтересів сторін. Суд поклав в основу рішення Звіт з оцінки майна від 19.01.2024 (а.с.17-28, т.1), згідно з яким ринкова вартість автомобіля MAZDA 3 становить 210 412.00 грн. Проте вказана оцінка не відповідає дійсності, оскільки звіт складений 19.01.2024 – вже після того, як автомобіль був фактично відчужений за договором купівлі-продажу від 05.01.2024. Оцінювач не проводив фізичного огляду транспортного засобу, не врахував його реальний пробіг, технічні несправності та фактичний знос 18-тирічного авто (2006 року випуску). Суд безпідставно проігнорував наявний в матеріалах справи Акт огляду технічного стану від 03.01.2024, складений безпосередньо перед продажем автомобіля, згідно з яким реальна ринкова вартість автомобіля з урахуванням його фактичного технічного стану та наявних дефектів становила 134 959.00 грн. Суд, формально послався на рівність часток, відповідно до ст.70 СК України, фактично створив ситуацію, за якої ОСОБА_2 отримує грошову суму, що суттєво перевищує будь-яку реальну вигоду, яку вона могла б отримати від поділу цього майна в натурі. 

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 , адвокат Сімонець Є.О. зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

ОСОБА_2 та її представник - адвокат Сімонець Є.О., будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, а саме шляхом направлення судової повістки – повідомлення в електронний кабінет підсистеми «Електронний суд», яка доставлена до електронного кабінету 21 березня 2026 року, про що свідчить довідка відповідального працівника суду (т. 2 а.с. 151-152) до апеляційного суду не з`явилися. Від представника ОСОБА_2 - адвоката Сімонець Є.О., на адресу апеляційного суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки вона бере участь в іншому судовому засіданні (т.2 а.с.168-169).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на вказане, колегія у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України ухвалила здійснювати апеляційний розгляд у відсутності ОСОБА_2 та її представника - адвоката Сімонець Є.О.. Крім того, представник ОСОБА_2 – адвокат Сімонець Є.О. була завчасно повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, а саме 21 березня 2026 року, проте до апеляційного суду не зверталася з клопотанням про перенесення розгляду справи на іншу дату у зв`язку з її зайнятістю в розгляді іншої справи, тому колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, а причини неявки представника ОСОБА_2 - адвоката Сімонець Є.О. вважає неповажними.

При цьому, колегія суддів зауважує, що Європейський суд з прав людини у справі "ЮніонАліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" ("AlimentariaSanders S.A. v. Spain", рішення від 7 липня 1989 року, заява №11681/85, п. 35) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Оскільки ОСОБА_2 та її представник - адвокат Сімонець Є.О.. були належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, ОСОБА_2 в особі представника – адвоката Сімонець Є.О. реалізувала своє право на викладення відповідних аргументів у відзиві на апеляційну скаргу, та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), апеляційний суд вважає за потрібне розглянути справу в даному судовому засіданні.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 та відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходи з того, що спірний транспортний засіб був придбаний подружжям за час шлюбу, а ОСОБА_1 не спростував у передбачений законом спосіб презумпцію спільного сумісного майна подружжя. При цьому матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 надавала колишньому чоловіку згоду на продаж транспортного засобу MAZDA, модель 3, 2006 року випуску, VSN НОМЕР_3 , як і не містять доказів щодо використання грошових коштів від їхнього продажу в інтересах сім`ї. Тому вимоги ОСОБА_2 про компенсацію половини вартості реалізованого транспортного засобу є обґрунтованими. Визначаючи вартість вказаного транспортного засобу, суд взяв до уваги звіт з оцінки майна ТОВ «Всеукраїнська експертна група» від 19.01.2024 року, де зазначено, що ринкова вартість вказаного автомобіля становить 210 412.00 грн. Тобто 1/2 частка становить 105 206.00 грн. Суд урахував, що вказані докази ринкової вартості транспортного засобу, ОСОБА_1 в установленому законом порядку не спростував, інших доказів на підтвердження їхньої вартості не надав, клопотання про призначення судової товарознавчої експертизи з метою визначення ринкової вартості спірного рухомого майна не заявляв. Суд вважав обґрунтованою позовну вимогу ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя компенсацію ринкової вартості частини автомобіля MAZDA, модель 3, 2006 року випуску, VSN НОМЕР_3 у сумі 105 206.00 грн, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. 

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що 06.09.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 10.09.2019, серія НОМЕР_4 (а.с.10, т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син – ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 23.07.2020, серія НОМЕР_5 (а.с.11,т.1).

Сторонами не заперечується, що з квітня 2022 року ОСОБА_2 разом з сином – ОСОБА_3 , у зв`язку зі збройною агресією рф проти України, виїхала до Німеччини, де наразі і проживає.

10.04.2023 року ОСОБА_2 , в особі представника - адвоката Сімонець Є.О. звернулася до Заводського районного суду м. Запоріжжя із позовною заявою до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20.04.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене провадження по справі з повідомленням сторін, призначено судове засідання на 06.06.2023 року.

З роздруківки переписки ОСОБА_2 та адвоката Сімонець Є.О. від 20.05.2023 року вбачається, що ОСОБА_2 повідомляє адвоката про те, що вони з чоловіком вирішили зберегти сім`ю, і що їй потрібно зробити для того, щоб не було розлучення, на що адвокат відповіла, що подасть відповідну заяву до суду про залишення позовної заяви про розірвання шлюбу без розгляду у зв`язку з примиренням (а.с.83, т.1).

23.05.2023 року від представника позивача - адвоката Сімонець Є.О. надійшла заява про залишення позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу без розгляду, у зв`язку з примиренням сторін.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 06.06.2023 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу - залишено без розгляду.

З роздруківки переписки ОСОБА_2 та абонента під іменем "Танюшка Куриленко" у месенджері "Telegram" від 04.07.2023 вбачається, що ОСОБА_2 повідомляє останній про те, що сім`я нарешті разом та те, що ОСОБА_7 дуже скучив за ними (а.с.85, т.1).

У період з 29.06.2023 до 13.07.2023 ОСОБА_2 разом з сином – ОСОБА_3 та чоловіком ОСОБА_1 перебувала в Україні, що підтверджується проїзними документами, фотознімками та не заперечується сторонами (а.с.86-89, т.1).

08.01.2024 року ОСОБА_2 , в особі представника - адвоката Сімонець Є.О. звернулася до Заводського районного суду м. Запоріжжя із позовною заявою до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10.04.2024 року, справа N 332/120/24 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - розірвано. Рішення набуло законної сили 11.05.2024 року.

Сторони під час перебування у шлюбі придбали автомобіль марки 3A3-DAEWOOLANOS, рік випуску - 2002, дата державної реєстрації за особою - 20.05.2020 року, об`єм двигуна (см-3) -1498, потужність двигуна (кВт) - відсутня інформація, ідентифікаційний номер (VIN) N НОМЕР_2 , дата перереєстрації на іншого власника - 01.06.2023 та автомобіль марки MAZDA, модель 3, 2006 рік випуску, дата державної реєстрації за особою -18.05.2023 року, об`єм двигуна (см-3)- 1598, потужність двигуна (см- N) відсутня інформація, ідентифікаційний номер (VIN) – НОМЕР_3 , дата перереєстрації на іншого власника - 05.01.2024 року, що підтверджується Договором купівлі-продажу транспортного засобу від 03.01.2024 N 6413/24/000021 та Договором комісії від 30.05.2023 N 7259/004745 (а.с.51,195, т.1).

Позивачем за первісним позовом ОСОБА_2 не заперечується, що автомобіль марки 3A3-DAEWOOLANOS, рік випуску - 2002, дата державної реєстрації за особою - 20.05.2020 року був відчужений 01.06.2023 за її згодою для придбання іншого більш нового автомобіля.

Автомобіль марки MAZDA, модель 3, 2006 рік випуску був проданий 03.01.2024, що підтверджується Договором купівлі-продажу транспортного засобу від 03.01.2024 N 6413/24/000021 (а.с.195, т.1).

Згода на відчуження транспортного засобу марки MAZDA, модель 3, 2006 рік випуску ОСОБА_2 в матеріалах справи відсутня, в судовому засіданні позивач за первісним позовом зазначила, що транспортний засіб було відчужено без її згоди.

Згідно роздруківки коштів по картці ОСОБА_1 від 15.02.2024 року АТ "Універсал Банк" за період з 05.07.2022 року по 12.11.2023 року на картку НОМЕР_6 було перераховано коштів на загальну суму 91888,00 грн (а.с.54-55, т.1).

Згідно Звіту з оцінки майна ТОВ "Всеукраїнська експертна група" від 19.01.2024 року ринкова вартість об`єкта оцінки MAZDA, модель 3, 2006 рік випуску, ідентифікаційний номер (VIN) – НОМЕР_3 , колір фіолетовий становить 210412.00 грн (а.с.17-28, т.1).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Згідно із статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тобто, статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц).

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частин першої, третьої статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. 

Відповідно до частини четвертої статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого із подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У випадку, коли під час розгляду вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі (постанова Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 740/3930/15-ц).

За змістом частин першої, другої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України

Суд першої інстанції встановив, що спірний автомобіль MAZDA, модель 3, 2006 рік випуску, ідентифікаційний номер (VIN) – НОМЕР_3 , набутий сторонами під час перебування у шлюбі, у зв`язку з чим є їхньою спільною сумісною власністю, який ОСОБА_1 відчужив без згоди іншого з подружжя – ОСОБА_2 .. 

ОСОБА_1 з такими висновками суду не погоджується та в апеляційній скарзі зазначає, що ОСОБА_2 не приймала участі у формуванні активів сім`ї, адже перебувала на територіїї Німеччини, відсутні докази того, що ОСОБА_2 перераховували кошти ОСОБА_1 , навпаки останній здійснював перекази коштів на її ім`я, що на думку апелянта свідчить про те, що спірний автомобіль придбаний за його особисті кошти.

Водночас судом першої інстанції встановлено, та відповідачем не заперечується, що з квітня 2022 року ОСОБА_2 разом з сином – ОСОБА_3 виїхала до Німеччини у зв`язку зі збройною агресією рф проти України.

Сторони перебуваючи у шлюбі мали спільне господарство, спільний бюджет, взаємні права та обов`язки подружжя, ОСОБА_2 здійснювала утримання спільної дитини сторін, а тому посилання на те, що остання не приймала участі у формуванні активів сім`ї не відповідає дійсності та не спростовує презумпцію права спільної сумісної власності подружжя.

Виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого. ( див постанову Верховного Суду від 29 січня 2020 року по справі № 463/5183/17-ц ( провадження № 61-19271св19).

Верховний Суд у постанові від 04 березня 2021 року у справі № 343/1294/18 акцентував увагу на тому, що набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпція права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними.

Належних, достатніх та достовірних доказів на підтвердження того, що спірний автомобіль придбаний за особисті кошти ОСОБА_3 , останній суду не надав, як і не надав доказів того, що сторони ( подружжя) домовилися чи уклали шлюбний договір про те, що автомобіль придбаний у шлюбі є особистою власністю останнього.

Саме по собі посилання апелянта на те, що спірний автомобіль був придбаний хоча і за час шлюбу, однак за належні йому особисті кошти, зароблені ним та отримані від родичів, не є достатнім доказом сплати особистих коштів за придбане у шлюбі майно, адже належних та допустимих доказів придбання спірного майна за ці кошти він не надав.

Твердження апелянта про те, що позивач не приймала фінансової участі у формуванні активів сім`ї, натомість відповідач мав постійний та значний дохід, не спростовує правового режиму майна ( автомобіля), як такого, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності.

Як було зазначено вище, що відповідно до статті 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. 

Окрім того, між подружжям не встановлено режим окремого проживання, передбаченого ст. 119 СК України, а тому, щодо спірного майна, не виникли правові наслідки встановлення режиму окремого проживання, передбаченні ст. 120 СК України.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 не спростовано належними та допустимими доказами режим спільної сумісної власності подружжя та придбання спірного автомобіля за його особисті кошти, а тому є правильні висновки суду, що спірний автомобіль набутий сторонами під час перебування у шлюбі, у зв`язку з чим є їхньою спільною сумісною власністю. 

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає про те, що при визначенні розміру грошової компенсації, суд першої інстанції поклав в основу завищену вартість автомобіля. В обгрунтування своєї позиції апелянт зазначає про те, що судом першої інстанції помилково не було взято до уваги акт огляду реалізованого транспортного засобу № 6413/24/000021 від 03.01.2024 року, а також договір купівлі-продажу відповідно до якого вартість спірного транспортного засобу становить – 134 959, 00 грн. 

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц зроблено висновок, що у випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018св18) дійшов висновку, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим – неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного автомобіля за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що до уваги слід брати вартість спірного автомобіля, зазначеного в акті огляду реалізованого транспортного засобу № 6413/24/000021 від 03 січня 2024 року, договору купівлі-продажу транспортного засобу № 64113/24000021 від 03.01.2024 року, яка становить 134 959, 00 грн, не заслуговують на увагу, оскільки в акті та договорі купівлі-продажу спірного автомобіля його ціна визначається за згодою сторін, яка може не відповідати його дійсній вартості, а тому суд прийшов до вірного висновку врахувавши дійсну вартість автомобіля під час вирішення спору.
Відповідно до звіту з оцінки майна ТОВ "Всеукраїнська експертна група" від 19.01.2024 року ринкова вартість об`єкта оцінки MAZDA, модель 3, 2006 рік випуску, ідентифікаційний номер (VIN) – JMZBK 14 Z271560361, колір фіолетовий становить 210 412.00 грн (а.с.17-28, т.1).

Водночас відповідач не надав суду доказів на спростування вказаної оціночної вартості транспортного засобу зазначеного у звіті з оцінки майна ТОВ "Всеукраїнська експертна група" від 19.01.2024 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та зазначає, що доказів на підтвердження своїх заперечень щодо іншої ринкової вартості спірного автомобіля ОСОБА_1 не надав під час розгляду справи, клопотання про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи для визначення ринкової вартості спірного транспортного засобу не заявив. Крім того, відповідач не був позбавлений можливості провести таку експертизу з фізичним оглядом транспортного засобу, враховуючи, що автомобіль ним було відчужено рідній сестрі, що не заперечувалося представником останнього – адвокатом Ляшенко О.С. в суді апеляційної інстанції.

Установивши вказані обставини, надавши належну правову оцінку доказам, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов правильних висновків про те, що з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню компенсація 1/2 частки транспортного засобу, розмір якої становить 105 206,00 гривень.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обгрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

У справі, яка розглядається, надано відповідь на всі істотні питання, що виникли при кваліфікації спірних відносин. Наявність у відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) іншої точки зору на встановлені судом обставини не спростовує законності та обґрунтованості ухваленого судового рішення та фактично зводиться до спонукання апеляційного суду до прийняття іншого рішення - на користь позивача за зустрічним позовом

Вказані та інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, які їх обґрунтовано спростовано. Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обгрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, апеляційним судом не встановлено.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
З огляду на те, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.
Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Ляшенко Олени Степанівни –залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 07 січня 2026 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 21 травня 2026 року.

Головуючий, суддя 	Суддя	Суддя	
Подліянова Г.С.	Кочеткова І.В. 	Кухар С.В.