ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ 
"30" червня 2026 р. Справа№ 910/161/26
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Владимиренко С.В.
суддів: Ходаківської І.П. 
Демидової А.М. 

за участю секретаря судового засідання Невмержицької О.В.
за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 30.06.2026 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кодима Енерджи»
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.06.2026
у справі №910/161/26 (суддя Балац С.В.)
за заявою Акціонерного товариства «Гарантований покупець» про відстрочення виконання рішення від 13.04.2026 у справі № 910/161/26
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кодима Енерджи»
до Акціонерного товариства «Гарантований покупець»
про стягнення 31 057 775, 07 грн, 
ВСТАНОВИВ:
Господарський суд міста Києва рішенням від 13.04.2026 у справі №910/161/26 провадження у справі в частині стягнення основної заборгованості на суму 2 561 531,83 грн закрив у зв`язку із відсутністю предмета спору на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) та стягнув з відповідача на користь позивача 28 496 243,24 грн основного боргу та 341 954,92 грн судового збору.
08.05.2026 відповідач звернувся до Господарського суду міста Києва із заявою про відстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 13.04.2026 у справі №910/161/26 на 1 рік з моменту ухвалення рішення. 
Господарський суд міста Києва ухвалою від 01.06.2026 у справі №910/161/26 заяву Акціонерного товариства «Гарантований покупець» про відстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 13.04.2026 у справі № 910/161/26 задовольнив частково; відстрочив виконання рішення Господарського суду міста Києва від 13.04.2026 у справі № 910/161/26 до 13.10.2026.
Постановляючи вказану ухвалу суд першої інстанції, проаналізувавши в сукупності доводи відповідача із положеннями Закону України «Про ринок електричної енергії» (далі за текстом - Закон) та Порядку купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) 26.04.2019 №641 (далі за текстом - Порядок №641), статус та особливості діяльності відповідача у сфері функціонування ринку електричної енергії, дійшов висновку про доведення належним чином наявності сукупності виняткових обставин, які ускладнюють вчасне виконання судового рішення у даній справі, а саме:
- визначення єдиним напрямком діяльності відповідача - виконання функцій гарантованого покупця електричної енергії;
- встановлення положеннями статті 65 Закону безумовного зобов`язання відповідача купувати весь обсяг відпущеної виробниками електричної енергії;
- породження наведеним обов`язком безумовного грошового зобов`язання відповідача по оплаті визначеній кількості суб`єктів господарювання придбаного обсягу виробленої ними електричної енергії;
- неможливість забезпечення виконання зобов`язань з оплати електричної енергії за «зеленим» тарифом, придбаної відповідачем у виробників, в інший спосіб ніж шляхом додержання механізму, встановленого наведеними Законом та Порядком №641 (отримання коштів від подальшого продажу такої електроенергії на користь НЕК «Укренерго»);
- неналежне виконання НЕК «Укренерго» обов`язку щодо забезпечення надходження грошових коштів на рахунок відповідача в якості розрахунків за передану останнім електроенергію;
- часткове виконання відповідачем грошових зобов`язань з оплати спірного періоду;
- ведення державою політики в сфері функціонування ринку електричної енергії в Україні, спрямованої на вдосконалення умов підтримки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії шляхом вироблення механізмів, спрямованих на врегулювання питання погашення заборгованості Гарантованого покупця перед суб`єктами господарювання, які виробляють електричну енергію з альтернативних джерел енергії. 
Не погодившись із прийнятою ухвалою, 04.06.2026 позивач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.06.2026 у справі №910/161/26 та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні заяви відповідача про відстрочення виконання рішення суду.
В обґрунтовування доводів та вимог апеляційної скарги позивач посилається на наступне:
- Станом на дату постановлення оскаржуваної ухвали рішення Господарського суду міста Києва від 13.04.2026 у справі №910/161/26 не набрало законної сили, оскільки перебувало на апеляційному перегляді за апеляційною скаргою АТ «Гарантований покупець». Отже, таке рішення не підлягало примусовому виконанню, а тому не існувало предмета для застосування статті 331 ГПК України;
- Суд першої інстанції фактично відстрочив виконання рішення, яке на момент розгляду заяви відповідача ще не підлягало виконанню, що свідчить про передчасність оскаржуваної ухвали та неправильне застосування судом першої інстанції процесуального механізму відстрочення виконання судового рішення;
- Відповідач не довів наявності виняткових обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Доводи відповідача зводяться до загальних посилань на фінансовий стан, заборгованість НЕК «Укренерго», воєнний стан та особливий статус відповідача на ринку електричної енергії; 
- Відповідач не довів, що надання відстрочки створить реальну можливість виконання рішення у майбутньому. У матеріалах даної справи відсутні докази гарантованого надходження коштів до 13.10.2026 або інші докази того, що після завершення строку відстрочення рішення суду буде фактично виконане;
- Суд першої інстанції не обґрунтував, чому відстрочення надано саме до 13.10.2025, та не встановив зв`язку між цим строком і будь-якими доказами можливого покрашення фінансового стану відповідача;
- Суд першої інстанції не забезпечив баланс інтересів сторін, оскільки фактично врахував лише інтереси відповідача та не оцінив негативні наслідки для позивача подальшим невиконанням рішення, заборгованість за яким виникла ще у 2022 році;
- Посилання відповідача на рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 №18-рп/2012 є нерелевантним, оскільки воно не створює автоматичного права суб`єкта енергетичної сфери на відстрочення виконання судового рішення та не звільняє боржника від доказування обставин, передбачених статтею 331 ГПК України;
- Оскаржувана ухвала є недостатньо мотивованою, оскільки суд першої інстанції переважно відтворив доводи відповідача, але не встановив, які саме належні та допустимі докази підтверджують неможливість виконання рішення, реальність його виконання після відстрочення та обґрунтованість визначення судом строку відстрочення. 
Протоколом передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 04.06.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кодима Енерджи» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.06.2026 у справі №910/161/26 передано на розгляд колегії суддів у складі: Владимиренко С.В. - головуючий, Демидова А.М., Ходаківська І.П.
Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 09.06.2026 відкрив апеляційне провадження у справі №910/161/26 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кодима Енерджи» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.06.2026; розгляд апеляційної скарги призначив на 30.06.2026 о 13 год. 30 хв.
Відповідач заперечує проти задоволення апеляційної скарги позивача, посилаючись на правильність висновків суду першої інстанції щодо використання своїх дискреційних повноважень та надання відстрочки виконання рішення. Відповідач вважає помилковими доводи позивача про те, що відстрочка надається лише після набрання рішенням законної сили, з огляду на положення пункту 2 частини 6 статті 238 ГПК України, абзацу 2 частини 1 та частини 5 статті 331 ГПК України. 
Відповідач зазначає, що платежі напряму залежать від оплат НАК «Укренерго» послуги Гарантованого покупця із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, розмір вартості якої затверджується Регулятором. У зв`язку із несплатою НЕК «Укренерго» вартості послуги у 2021-2022 роках та тривалого ухилення від підписання актів купівлі-продажу, Гарантований покупець не розрахувався у повному обсязі з виробниками за «зеленим» тарифом, що стало підставою для звернення ряду виробників з позовами до Гарантованого покупця. 
У період воєнного стану Гарантований покупець бере участь у функціонуванні критичної сфери інфраструктури. Разом з іншими учасниками ринку, на яких покладено виконання спеціальних обов`язків, Гарантований покупець здійснює забезпечення населення України доступною електричною енергією за фіксованим, пільговим тарифом до 31.05.2024, включно по 2,64 грн за 1 кВт/год, а з 01.06.2024 - 4,32 грн за 1 кВт/год. Гарантований покупець здійснює розрахунки з постачальниками універсальних послуг за рахунок коштів, які отримує від виробників за надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів гарантованим покупцем. 
Збройна агресія з боку російської федерації спричинила негативні наслідки для підприємств енергетичного сектору України, у тому числі і для Гарантованого покупця. У зв`язку із окупацією державою-агресором найбільшого об`єкта генеруючого електричну енергію в Україні - Запорізької АЕС, знищення великої кількості об`єктів генерації електричної енергії, в тому числі альтернативних джерел та зменшення виробництва електричної енергії, істотно зменшилось надходження коштів у електроенергетичну галузь. 
Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) 25.02.2022 прийняла постанову №332 «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану», згідно з підпунктом 12 частини 1 якої на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування надати такі настанови: зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», між учасниками ринку електричної енергії. (Підпункт 16 пункту 1, на який посилається відповідач у відзиві на апеляційну скаргу позивача, виключено на підставі Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 1231 від 28.06.2024). Прийняття вказаної постанов зумовлено необхідністю забезпечення можливості функціонування ринку електричної енергії з урахуванням потреб воєнного часу. 
Відповідач наполягає на тому, що сплата позивачу коштів на виконання рішення суду з надзвичайно складних умовах воєнного часу ще більше ускладнить ситуацію на ринку електричної енергії та призведе до неотримання багатьма учасниками ринку коштів та як наслідок неможливості здійснення ними господарської діяльності в критичній сфері інфраструктури, якою є сфера електроенергетики. 
Також у відзиві на апеляційну скаргу позивача, відповідач посилається на ряд ухвал Господарського суду міста Києва, якими частково задоволено заяву Гарантованого покупця про відстрочення виконання рішення. 
У судовому засіданні 30.06.2026 представник позивача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції її задовольнити, ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.06.2026 у справі №910/161/26 скасувати та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні заяви відповідача про відстрочення виконання рішення суду.
Представник відповідача у судовому засіданні 30.06.2026 заперечив проти задоволення апеляційної скарги позивача, просив суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.06.2026 у справі №910/161/26 залишити без змін. 
Розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила наступне.
Відповідно до частини 1 статті 239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.
Статтею 326 ГПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України (частина 1 статті 18 ГПК України). 
Згідно пункту 2 частини 6 статті 238 ГПК України у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про надання відстрочки або розстрочки виконання рішення. 
За приписами статті 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Якщо судове рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, чи рішення, що підлягає виконанню, набрало законної сили, то відсутність матеріалів судової справи у зв`язку з їх витребуванням судом апеляційної чи касаційної інстанції не перешкоджає розгляду заяви, передбаченої абзацом першим цієї частини, крім випадку зупинення виконання судового рішення судом касаційної інстанції або зупинення виконавчого провадження.
Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у двадцятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.
Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Невиконання боржником судового рішення про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна стягувача або майна, присудженого на користь стягувача, протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження за заявою стягувача є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з боржника суми вартості відповідного майна, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, вартість майна неможливо визначити або майно відповідно до закону не може оцінюватися.
Вартість майна визначається відповідно до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».
Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
При відстроченні або розстроченні виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову.
Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.
Отже, відстрочення виконання рішення судового рішення є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується виключно у виняткових випадках за наявності підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та доказів, що підтверджують наявність таких підстав. При вирішенні відповідного питання враховуються, зокрема, матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 06.05.2025 у справі №910/6632/23 виснував: « 71. З аналізу положень статті 331 ГПК України вбачається, що відстрочення виконання судового рішення є правом, а не обов`язком суду (судова дискреція або «суддівський розсуд»), яке реалізується виключно у виняткових випадках за наявності підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та доказів, що підтверджують наявність таких підстав. При вирішенні питання про відстрочку виконання судового рішення враховуються, зокрема, матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
72. Тобто, законодавець пов`язує відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють виконання судового рішення.
73. При цьому норми чинного господарського процесуального законодавства не містять вичерпного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення суду чи ускладнюють його виконання.
74. Винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання відстрочки (розстрочки) виконання судового рішення, повинні бути підтверджені відповідними засобами доказування. Тобто особа, яка подала заяву про відстрочку (розстрочку) виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення у даній справі або роблять таке виконання неможливим.
75. Питання про відстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися з урахуванням балансу інтересів сторін, слугувати досягненню мети виконання судового рішення з максимальним дотриманням співмірності негативних наслідків для боржника з інтересом кредитора. Необхідною умовою задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, а тому повинні досліджуватися та оцінюватися доводи і заперечення як позивача, так і відповідача.
76. Відстрочення виконання судового рішення не повинно сприяти ухиленню від його виконання та впливати на фінансовий стан позивача.». 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.06.2019 у справі №916/190/18 навела висновки про те, що відстрочення виконання рішення спрямоване на забезпечення повного виконання рішення суду та є допоміжним процесуальним актом реагування суду на перешкоди, які унеможливлюють або ускладнюють виконання його рішення. Водночас відстрочення виконання судового рішення не є правоперетворюючим судовим рішенням. 
Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 17.09.2025 у справі №905/1197/24 дійшов правових висновків про те, що підставою для відстрочення або розстрочення виконання рішення суду згідно зі статтею 331 ГПК є виняткові обставини, які ускладнюють або виключають виконання рішення, утруднюють чи унеможливлюють виконання, і питання про розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, а тому повинні досліджуватися та оцінюватися доводи та заперечення як позивача, так і відповідача.
Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 18.09.2025 у справі № 905/306/25 виснував: «у цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів, обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої ухвалено рішення. Тобто відстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.
У справі, що розглядається, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, розглядаючи заяву скаржника про відстрочку виконання судового рішення встановив, що заявником не надано доказів спроможності виконати судове рішення через рік, як і не надав доказів, які свідчать про існування обставин, що сприятимуть відновленню платоспроможності підприємства протягом цього періоду, зокрема, доказів на підтвердження надходження коштів за наслідками господарської діяльності, що дасть можливість погасити існуючий борг по закінченню строку відстрочення. Також суди виснували, що надання відстрочки виконання вказаного рішення судом не стимулює процедуру погашення заборгованості, а надана відстрочка може порушити майнові інтереси стягувача внаслідок відкладення терміну виконання зобов`язання боржника у спірних правовідносинах, в тому числі враховуючи інфляційні процеси в державі, а тому дійшли висновку про необґрунтованість такої заяви та відповідно відсутність підстав для її задоволення».
Судом апеляційної інстанції встановлено, що, суд першої інстанції, частково задовольняючи заяву відповідача про відстрочення виконання рішення, погодився з доводами останнього, зокрема, щодо того, що:
- єдиним напрямком діяльності відповідача є виконання функцій гарантованого покупця електричної енергії;
- статтею 65 Закону встановлено безумовний обов`язок відповідача купувати весь обсяг відпущеної виробниками електричної енергії;
- неможливість забезпечення виконання зобов`язань з оплати електричної енергії за «зеленим» тарифом, придбаної відповідачем у виробників, в інший спосіб ніж шляхом додержання механізму, встановленого наведеними Законом та Порядком №641 (отримання коштів від подальшого продажу такої електроенергії на користь НЕК «Укренерго»);
- неналежне виконання НЕК «Укренерго» обов`язку щодо забезпечення надходження грошових коштів на рахунок відповідача в якості розрахунків за передану останнім електроенергію;
- часткове виконання відповідачем грошових зобов`язань з оплати спірного періоду;
- ведення державою політики в сфері функціонування ринку електричної енергії в Україні, спрямованої на вдосконалення умов підтримки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії шляхом вироблення механізмів, спрямованих на врегулювання питання погашення заборгованості Гарантованого покупця перед суб`єктами господарювання, які виробляють електричну енергію з альтернативних джерел енергії. 
Відповідно до частини 2 статті 617 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов`язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов`язання.
Згідно з частиною 1 статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а статті 525, 526 цього Кодексу визначають, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Гарантований покупець наполягає на тому, що заборгованість перед позивачем сталася не з його вини. Водночас неналежне виконання грошових зобов`язань контрагентом державного підприємства НЕК «Укренерго» не є підставою для звільнення його від виконання своїх договірних зобов`язань. 
Недодержання НЕК «Укренерго» своїх обов`язків перед Гарантованим покупцем не є підставою для звільнення останнього від виконання зобов`язань з оплати вартості обсягу придбаної електричної енергії за «зеленим» тарифом відповідно до умов Договору та Порядку №641. Подібні за змістом висновки викладені Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 01.09.2021 у справі №910/13034/20. 
Вказана правова позиція Верховного Суду є сталою і відступів від неї не має. 
Положеннями статті 65 Закону визначено обов`язок Гарантованого покупця купувати у суб`єктів господарювання, яким встановлено «зелений» тариф, всю відпущену електричну енергію, вироблену на включених до складу балансуючої групи гарантованого покупця об`єктах електроенергетики або чергах їх будівництва (пускових комплексах) з альтернативних джерел енергії (а з використанням гідроенергії - вироблену лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями).
При цьому за вказаною нормою фінансування діяльності гарантованого покупця здійснюється в межах кошторису, що затверджується Регулятором.
На переконання суду апеляційної інстанції напрямок діяльності відповідача з виконання функцій гарантованого покупця електричної енергії, безумовний обов`язок відповідача купувати весь обсяг відпущеної виробниками електричної енергії не свідчить про винятковість обставин, які повинні бути підставою для надання судом відстрочки (розстрочки) виконання судового рішення. При цьому обов`язково мають враховуватися інтереси іншої сторони спору, на користь якої ухвалено рішення. Тобто відстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.
Суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, не надав оцінки балансу інтересів сторін, не надавши оцінки доводам позивача. 
Північний апеляційний господарський суд постановою від 23.06.2026 у справі №910/161/26 залишив апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Гарантований покупець» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.04.2026 у справі №910/161/26 без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 13.04.2026 у справі №910/161/26 залишив без змін. 
Ухвалюючи вказану постанову, судом апеляційної інстанції встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем за поставлену електричну енергію за «зеленим» тарифом виникла у період з березня 2022 року по жовтень 2022 року, у грудні 2022 року, з лютого 2023 року по червень 2023 року, у вересні 2023 року, з січня 2024 року по липень 2024 року, у листопаді 2024 року, у лютому 2025 року та у період з квітня 2025 року по червень 2025 року. 
09.09.2022 НКРЕКП постановою № 1117 затвердила розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ДП «Гарантований покупець», зокрема, у жовтні 2021 року та у лютому - червні 2022 року. День оприлюднення на офіційному веб-сайті Регулятора: 12.09.2022.
20.09.2022 НКРЕКП постановою №1190 затвердила розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ДП «Гарантований покупець» у липні 2022 року. День оприлюднення на офіційному веб-сайті Регулятора: 21.09.2022. 
14.03.2023 НКРЕКП постановою №473 затвердила розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ДП «Гарантований покупець» у серпні 2022 року. День оприлюднення на офіційному веб-сайті Регулятора: 15.03.2023. 
30.04.2024 НКРЕКП постановою №858 затвердила розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ДП «Гарантований покупець» у січні, лютому та липні - вересні 2023 року. День оприлюднення на офіційному веб-сайті Регулятора: 01.05.2024. 
08.05.2024 НКРЕКП постановою №896 затвердила розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ДП «Гарантований покупець» у грудні 2022 року, у березні-червні 2023 року та у листопаді - грудні 2023 року. День оприлюднення на офіційному веб-сайті Регулятора: 10.05.2024. 
15.05.2024 НКРЕКП постановою №946 затвердила розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ДП «Гарантований покупець» у вересні-листопаді 2022 року та у жовтні 2023 року. День оприлюднення на офіційному веб-сайті Регулятора: 16.05.2024. 
18.12.2024 НКРЕКП постановою №2146 затвердила розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ДП «Гарантований покупець» у лютому 2024 року та у березні 2024 року. День оприлюднення на офіційному веб-сайті Регулятора: 20.12.2024. 
21.01.2025 НКРЕКП постановою №76 затвердила розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ДП «Гарантований покупець» у липні 2024 року. День оприлюднення на офіційному веб-сайті Регулятора: 23.01.2025. 
11.02.2025 НКРЕКП постановою №193 затвердила розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ДП «Гарантований покупець» у квітні 2024 року та у серпні 2024 року. День оприлюднення на офіційному веб-сайті Регулятора: 13.02.2025. 
08.04.2025 НКРЕКП постановою №529 затвердила розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ДП «Гарантований покупець» у січні 2024 року, у травні 2024, у червні 2024 та у лютому 2025 року. День оприлюднення на офіційному веб-сайті Регулятора: 10.04.2025.
08.04.2025 НКРЕКП постановою №529 затвердила розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ДП «Гарантований покупець» у січні 2024 року, у травні 2024 року, у червні 2024 року та у лютому 2025 року. День оприлюднення на офіційному веб-сайті Регулятора: 10.04.2025.
20.05.2025 НКРЕКП постановою №753 затвердила розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ДП «Гарантований покупець» у березні 2025 року. День оприлюднення на офіційному веб-сайті Регулятора: 21.05.2025.
18.06.2025 НКРЕКП постановою №916 затвердила розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ДП «Гарантований покупець» у квітні 2025 року. День оприлюднення на офіційному веб-сайті Регулятора: 19.06.2025.
15.07.2025 НКРЕКП постановою №1054 затвердила розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ДП «Гарантований покупець» у травні 2025 року. День оприлюднення на офіційному веб-сайті Регулятора: 16.07.2025.
12.08.2025 НКРЕКП постановою №1238 затвердила розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ДП «Гарантований покупець» у червні 2025 року. День оприлюднення на офіційному веб-сайті Регулятора: 13.08.2025.
Таким чином, враховуючи умови Договору, Порядку №641, у редакціях до 26.01.2024 та після 26.01.2024, дати оприлюднення рішень Регулятора - НКРЕКП, строк виконання зобов`язань відповідача перед позивачем стосовно оплати за поставлену електричну енергію за «зеленим» тарифом є таким, що настав, проти чого Гарантований покупець не заперечує. 
Враховуючи наявну у відповідача заборгованості за поставлену позивачем електричну енергію за «зеленим» тарифом за період з березня 2022 року по жовтень 2022 року, у грудні 2022 року, з лютого 2023 року по червень 2023 року, у вересні 2023 року, з січня 2024 року по липень 2024 року, у листопаді 2024 року, у лютому 2025 року та у період з квітня 2025 року по червень 2025 року, термін оплати за який настав, з урахуванням наведених постанов НКРЕКП та Порядку №641 та №178. Судом апеляційної інстанції залишено без змін рішення Господарського суду міста Києва від 13.04.2026 у справі №910/161/26 про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості, яке набуло законної сили - 23.06.2026, надання відстрочки виконання рішення суду до 13.10.2026 є несправедливим відносно позивача та таким, що не відповідає балансу інтересів сторін. 
В свою чергу, Гарантований покупець, обгрунтовуючи необхідність відстрочення рішення Господарського суду міста Києва від 13.04.2026 у справі №910/161/26, зазначив, що причиною ряду позовів стала несплата НЕК «Укренерго» вартості послуги у 2021-2022 роках та тривалого ухилення від підписання актів купівлі-продажу. 
Водночас як вже зазначалось вище, заборгованість з боку НЕК «Укренерго» не є безумовною підставою для звільнення Гарантованого покупця від відповідальності, і тим більше не свідчить про наявність виняткових обставин для відстрочення виконання рішення суду. 
Враховуючи доводи заяви відповідача про відстрочення виконання рішення та його відзиву на апеляційну скаргу позивача, суд апеляційної інстанції доходить до висновку про те, що заявником не надано належних та допустимих доказів, на підтвердження неможливості виконання рішення Господарського суду міста Києва від 13.04.2026 у справі №910/161/26, не доведено суду винятковості обставин, що унеможливлюють виконання даного рішення суду, а також не надано доказів, які б свідчили про реальну можливість виконання рішення суду у строк до 13.10.2026. При цьому враховано заперечення позивача, який прагне виконання законного рішення суду. 
Скрутне фінансове становище відповідача хоча впливає на виконання рішення суду, проте не є тією обставиною, що істотно ускладнює виконання рішення або роблять його неможливим, та відповідно підставою для відстрочення виконання рішення. 
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до частини 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина «судового розгляду».
Положеннями пункту 9 частини 2 статті 129 Конституції України, статті 326 ГПК України закріплено принцип обов`язковості рішень суду, згідно із яким судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковим на всій території України. 
Відповідно до частини 2 статті 18 та частини 2 статті 326 ГПК України невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Статтею 129-1 Конституції України держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2012 №18-рп/2012 виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. У рішенні Конституційного Суду України від 25.04.2012 у справі №11-рп/2012 зазначено, що невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
У зв`язку з тим, що відстрочка та розстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача, при їх наданні суди, в цілях вирішення питання про можливість їх надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, за певних обставин затримка з виконання судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії», № 22774/93, п. 74), а також судом взято до уваги те, що існування заборгованості, підтверджене обов`язковими та такими, що підлягають виконанню судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, «легітимні сподівання» на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить «майно» цієї особи у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року, заява № 3236/03, п. 43), крім того враховано, що «державний орган або інша юридична особа не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням, у такому випадку не може прийняти аргумент Уряду, що визначає таку відсутність як «виняткові обставини» (§ 40 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Півень проти України» від 29.06.2004, заява № 56849/00).
У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі «Чіжов проти України», заява № 6962/02, зазначено, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені у статті 6 Конвенції.
З урахуванням підстав, умов та меж надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення судом встановлено, що безпідставне надання відстрочки та розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника, порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.
Згідно із частиною 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
За змістом статті 236 ГПК України (частини 1-5) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про часткове задоволення заяви відповідача про відстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 13.04.2026 у справі №910/161/26. 
Посиланням відповідача на ряд ухвал Господарського суду міста Києва, якими задоволено заяву Гарантованого покупця про відстрочення виконання рішення, не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції, оскільки за частиною 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Щодо постанови Північного апеляційного господарського суду від 29.04.2025 у справі №910/11212/24, то Касаційний господарський суд у складі Верховного суду постановою від 13.08.2025 скасував постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.04.2025, додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2025 та рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2024 у справі № 910/11212/24. Справу № 910/11212/24 передав на новий розгляд до суду першої інстанції. 
У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
У справі «Салов проти України» від 06.09.2005 Європейський Суд з прав людини наголосив на тому, що згідно ст. 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення від 27.09.2001 у справі «Hirvisaari v. Finland»). У рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення від 09.12.1994 у справі «Ruiz Torija v. Spain»).
У рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.
У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.
У пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
Апеляційним господарським судом при винесені даної постанови було надано обґрунтовані та вичерпні висновки доводам сторін із посиланням на норми процесуального права, які підлягають застосуванню під час розгляду заяви про забезпечення позову.
Відповідно до частини 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно із частиною 1 статті 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Відповідно до статті 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Враховуючи допущені порушення судом першої інстанції норм процесуального права при постановленні ухвали про часткове задоволення відповідача про відстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 13.04.2026 у справі №910/161/26, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кодима Енерджи», скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 01.06.2026 у справі №910/161/26. 
Керуючись статтями 269, 270, 271, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд
УХВАЛИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кодима Енерджи» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.06.2026 у справі №910/161/26 задовольнити.
2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.06.2026 у справі №910/161/26 скасувати. У задоволенні заяви Акціонерного товариства «Гарантований покупець» про відстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 13.04.2026 у справі №910/161/26 відмовити. 
3. Матеріали справи №910/161/26 повернути до Господарського суду міста Києва.
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені у статтях 287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України. 
Повна постанова складена 30.06.2026. 

Головуючий суддя С.В. Владимиренко 

Судді І.П. Ходаківська

А.М. Демидова