ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

23 квітня 2026 року      м. Чернівці  справа № 727/3057/25
провадження №22-ц/822 /428/26
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Перепелюк І. Б. 
суддів: Лисака І.Н., Литвинюк І.М.
секретар Черновська А.К.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 15 грудня 2025 року в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
Акціонерне товариство «Сенс Банк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов обґрунтовано наступним. 09.03.2023 року відповідачка звернулась до позивача АТ «Сенс Банк» для отримання банківських послуг та шляхом підписання оферти ініціювала укладення Угоди про надання споживчого кредиту №500754982, яка укладена в електронній формі шляхом акцепту зазначеної оферти позивача АТ «Сенс Банк».
Зазначає, що вищевказані документи, що становлять Угоду про надання споживчого кредиту №500754982 від 09.03.2023 року, були підписані відповідачем одноразовим ідентифікатором «2470», направленим на мобільний номер телефону НОМЕР_1 , а тому вважає, що Кредитний договір укладено належним чином.
Стверджують, що позивачем АТ «Сенс Банк» було виконано свої зобов`язання за вищевказаним Кредитним договором, зокрема шляхом перерахування кредитних коштів у розмірі 263 515,28 грн. на вказані у Договорі рахунки.
Відповідачка ОСОБА_1 , в свою чергу, порушила умови вищезазначеного Кредитного договору, припинивши належні платежі з повернення кредиту та сплати процентів, у зв`язку з чим у неї утворилась заборгованість в загальному розмірі 326 032,18 грн., з яких: 262 218,03 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 51 780,20 грн. - заборгованість з відсотків за користування кредитними коштами; 12 033,95 грн. - заборгованість з комісії.
Посилаючись на зазначене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість за Угодою про надання споживчого кредиту №500754982 від 09.03.2025 року в сумі 326 032,18 грн., з яких: 262 218,03 грн. - заборгованість за кредитом; 51 780,20 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами; 12 033,95 грн. - заборгованість за комісією. Крім цього, представник позивача просить суд стягнути з відповідачки на користь позивача сплачений позивачем судовий збір у розмірі 3 912,38 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівців від 15 грудня 2025 року позов АТ «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту №500754982 від 09.03.2023 року в розмірі 313 998,23грн., що складається з : заборгованості за тілом кредиту в сумі 262 218,03грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами в розмірі 51 780,20грн. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» 3 755,89грн. судового збору. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 15 грудня 2025 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає рішення незаконним, необґрунтованим, такими, що не відповідає фактичним обставинам справи та винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що матеріали справи не містять жодних доказів укладення між нею та позивачем підписаного власноручними (не електронними) підписами сторін паперового письмового кредитного договору раніше, ніж стверджувано позивачем укладення кредитного договору № 500754982 в електронній формі.
Грошові кошти надходили на рахунок, відкритий на її ім`я, однак, на її думку, у матеріалах справи відсутні докази того, що саме вона отримувала або використовувала зазначені кошти. Зазначила, що із заявами до правоохоронних органів з цього приводу не зверталась, оскільки вважає такі звернення неефективними.
Вказує, що на момент укладення спірного кредитного договору вона не перебувала у трудових відносинах та не здійснювала підприємницької діяльності, однак позивачем не було перевірена її платоспроможність. 
Вважає, що посилання суду на те, що оцінка кредитоспроможності позичальника є внутрішньою процедурою банку та передує укладенню договору, а не є обставиною, що підлягає перевірці судом при вирішенні спору про стягнення заборгованості, є безпідставними. При цьому, відхиляючи такі доводи, суд першої інстанції вказав, що документи, які надані на обґрунтування її міркувань щодо її неплатоспроможності як підстави, яка виключала факт укладення нею спірного кредитного договору, не стосуються предмету спору, а тому до уваги судом не беруться. По суті мотивів, якими керувався суд, відмовляючи у взятті до уваги її доводів про не перебування у трудових відносинах та нездійснення підприємницької діяльності на момент укладення спірного кредитного договору, вважає, що перевірка кредитоспроможності та рівня доходів позичальника є встановленим законом обов`язком кредитодавця, а не внутрішньою процедурою банку.
Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судом
Судом встановлено наступне. 09.03.2023 року між ОСОБА_1 та АТ «Сенс Банк» було укладено Угоду про надання споживчого кредиту №500754982, шляхом акцепту пропозиції на укладення угоди, що є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб, відповідно до умов якої відповідачці надано споживчий кредит типу «Кредит готівкою» у розмірі 263 515,28 грн., строком на 108 місяців з дати його надання, з погодженням графіків платежів.
При цьому, згідно з умовами вищевказаної Угоди, процентна ставка за користування кредитом становить 12,99 відсотків річних, тип ставки - фіксована; проценти нараховуються Банком на фактичний залишок неповернутого кредиту та підлягають сплаті позичальником щомісячно у порядку, визначеному умовами договору; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування, включаючи тіло кредиту та проценти, становить 688 503,41 грн.
Договором передбачена сплата комісії за обслуговування кредиту: з 1 по 12 місяць користування кредитом - 0,10% щомісячно; з 13 по 24 місяць користування кредитом - 0,50% щомісячно; з 25 по 108 місяць користування кредитом - 1,00 % щомісячно.
Вищезазначені умови містяться й в Паспорті споживчого кредиту.
При цьому, вищевказаний Кредитний договір №5007549821 від 09.03.2023 року був підписаний відповідачкою ОСОБА_1 09.03.2023 року з застосуванням її електронного підпису у формі одноразового ідентифікатора «2470», направленого на номер мобільного телефону НОМЕР_1 », в порядку визначеному умовами вищевказаного Кредитного договору.
На виконання умов вищевказаного Кредитного договору позивачем АТ «Сенс Банк» було спрямовано на зазначений в Договорі банківський рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_2 , відкритий в АТ«Сенс Банк», кредитні кошти в розмірі 263 515,28 грн., що підтверджується наданими позивачем банківськими виписками, меморіальним ордером та розрахунком заборгованості за кредитом.
При цьому, факт укладання вищевказаної Угоди про надання споживчого кредиту №500754982 від 09.03.2023 року та обізнаності відповідачки з його умовами та правилами підтверджується й тим, що відповідачкою були здійснені часткові платежі на виконання умов зазначеного Кредитного договору, що підтверджується банківськими виписками, меморіальним ордером та розрахунком заборгованості за кредитом.
З розрахунку заборгованості за кредитом та банківських виписок вбачається, що сума боргу ОСОБА_1 по вищевказаному Кредитному договору становить 326 032,18 грн. та складається з : заборгованості за тілом кредиту в розмірі 262 218,03 грн.; заборгованості за процентами за користування кредитними коштами в розмірі 51 780,20 грн.; а також комісії у розмірі 12 033,95 грн.
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши пояснення апелянта, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам закону, виходячи з наступного.
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За приписом статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції визначені частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному ч. 6 цієї ст. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
З матеріалів справи вбачається, що 09.03.2023 року між ОСОБА_1 та АТ «Сенс Банк» було укладено Угоду про надання споживчого кредиту №500754982, шляхом акцепту пропозиції на укладення угоди, що є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб, відповідно до умов якої відповідачці надано споживчий кредит типу «Кредит готівкою» у розмірі 263 515,28 грн., строком на 108 місяців з дати його надання, з погодженням графіків платежів.
Відповідно до умов оферти на укладання угоди, процентна ставка за користування кредитом становить 12,99 відсотків річних, тип ставки - фіксована; проценти нараховуються Банком на фактичний залишок неповернутого кредиту та підлягають сплаті позичальником щомісячно у порядку, визначеному умовами договору; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування, включаючи тіло кредиту та проценти, становить 688 503,41 грн.
Вищезазначені умови містяться й в Паспорті споживчого кредиту.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
Кредитний договір №5007549821 від 09.03.2023 року був підписаний відповідачкою ОСОБА_1 09.03.2023 року з застосуванням її електронного підпису у формі одноразового ідентифікатора «2470», направленого на номер мобільного телефону НОМЕР_1 », в порядку визначеному умовами вищевказаного Кредитного договору.
Зазначені обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами, спростовують доводи апелянта, щодо не укладення між сторонами зазначеного кредитного договору, оскільки жодних доказів на спростування належності відповідачці зазначеного номеру телефону чи надходження на нього смс-коду апелянтом не надано. 
Відповідно до змісту ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.
На виконання умов вищевказаного Кредитного договору позивачем АТ «Сенс Банк» було спрямовано на зазначений в Договорі банківський рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_2 , відкритий в АТ«Сенс Банк», кредитні кошти в розмірі 263515,28 грн., що підтверджується наданими суду представником позивача банківськими виписками), меморіальним ордером та розрахунком заборгованості за кредитом.
Надаючи правову оцінку викладеному, колегія суддів вважає доведеним факт укладення кредитного договору та отримання відповідачем кредитних коштів.
Встановлено, що відповідачка користувалася кредитними коштами та частково сплачувала заборгованість за договором, що вбачається із виписки по рахунку, що у свою чергу підтверджує факт укладення кредитного договору.
Заперечуючи укладення зазначеного кредитного договору, апелянт, в той же час в апеляційній скарзі зазначає, що грошові кошти надходили на рахунок, відкритий на її ім`я, однак, на її думку, у матеріалах справи відсутні докази того, що саме вона отримувала або використовувала зазначені кошти.
Такі доводи є безпідставними. Апелянтом не спростовано належність їй зазначеного карткового рахунку, куди були спрямовані кредитні кошти. Не надана банківська виписка про рух коштів на рахунку, на спростування отримання кредиту. Не надано доказів втрати, або викрадення її банківської картки, та інших доказів на підтвердження аргументів апеляційної скарги, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України, є її процесуальним обов`язком.
Апелянт, вважаючи дії банку шахрайськими, зазначила, що із заявами до правоохоронних органів з цього приводу не зверталась, оскільки вважає такі звернення неефективними.
З наданого АТ«Сенс Банк» розрахунку заборгованості, виписки по особовому рахунку вбачається, що заборгованість становить 326 032,18грн. та складається з : заборгованості за тілом кредиту в розмірі 262 218,03 грн.; заборгованості за процентами за користування кредитними коштами в розмірі 51 780,20 грн.
Відповідачка не надала суду доказів, які спростовували б розрахунок заборгованості перед АТ«Сенс Банк», не довела відсутність заборгованості.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Доводи апелянта є аналогічними тим доводами, які були надані нею в суді першої інстанції та перевірялися судом під час розгляду цього спору, однак висновків суду першої інстанції не спростовують і зводяться до суб`єктивного тлумачення чинних норм законодавства України та незгоди з висновками суду першої інстанцій стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом та не можуть бути підставами для скасування судового рішення. 
Суд першої інстанцій забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.
Щодо судових витрат
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 3 березня 2026 року апелянту, за її клопотанням, було відстрочено сплату судового збору за апеляційну скаргу до ухвалення судового рішення у цій справі.
Як вбачається з матеріалів справи, станом на день ухвалення цієї постанови судовий збір апелянтом не сплачено, а відтак, керуючись положеннями ч. 2 ст. 136 ЦПК України, враховуючи, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з апелянта в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 5 868,57 грн. за апеляційний розгляд. 
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 15 грудня 2025 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 5 868,57 грн. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Судді        І.Б. Перепелюк

І.Н. Лисак
І.М. Литвинюк