Номер провадження 2-а/754/211/26
Справа №748/277/26
РІШЕННЯ 
Іменем України

15 червня 2026 року суддя Деснянського районного суду м. Києва Галась І.А. розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом  ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху,
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 , звернувся із позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.121-3 КУпАП від 23.01.2026 та повернення коштів неправомірно сплаченого штрафу.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, 23 січня 2026 року співробітницею Національної поліції винесено постанову серії ЕНА № 6555114, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.121 КУпАП та накладено штраф у розмірі 680 грн. за нібито експлуатацію транспортного засобу, що не пройшов технічний контроль.
З даною постановю не погоджується, вважає її незаконною та необгрунтованою з огляду на таке:
Відповідно до Закону України про дорожній рух статті 35 Обов`язковий технічний контроль транспортних засобів, абзац 2, пункт 2- обов`язковому технічному контролю НЕ підлягають:
2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з меьою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років.
А також: Відповідно до п.1 Постанови КМУ №137 від 30.01.2012 року «Про порядок проведення обов`язкового технічного контролю», обов`язковому технічному контролю НЕ підлягають:
Легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років.
Мій транспортний засіб, яким він керував на момент накладення на нього адміністративного стягнення: ЗАЗ Lanos, державний номер НОМЕР_1 , повною масою - 1585 кг за своїми технічними характеристиками є вантажним автомобілем вантажопідйомністю до 3,5 тонни та використовується виключно для особистих потреб, не використовується для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку.
Він є чинним військовослужбовцем, відповідно до законодавства не має права здійснювати підприємницьку діяльність чи комерційні перевезення.
На момент зупинки транспортного засобу він рухався без пасажирів та вантажу, повертаючись з проходження ВЛК, з м. Києва до м. Чернігова до місця несення служби.
Таким чином, проходження обов`язкового технічного контролю на його автомобіль не поширюється, отже відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.121-3 КупАП.
З огляду на викладене позивач просить суд: Скасувати постанову серії ЕНА №6555114 від 23.01.2026 року, винесену відносно нього за ч.3 ст.121-3 КупАП. Та повернути неправомірно сплаченого штрафу. Також звільнити його від сплати судового збору, як чинного військовослужбовця і учасника бойових дій.
Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 05 лютого 2026 року справу передано для розгляду за підсудністю до Деснянського районного суду міста Києва.
Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 09 квітня 2026 року відкрито спрощене позовне провадження без проведення судового засідання та виклику осіб за наявними у справі матеріалами. 
24 квітня 2026 року представником Головного управління Національної поліції в Чернігівській області Зеляк А.В. через підсистему «Електронний суд» подано відзив на зовону заяву.
28 квітня 2026 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» подано заперечення (на відповідь на відзив).
04 травня 2026 року представником Головного управління Національної поліції в Чернігівській області Зеляк А.В. через підсистему «Електронний суд» подано заяву про заміну первісного відповідача - Головне управління Національної поліції в Чернігівській області - належним відповідачем, а саме: Департамент патрульної поліції.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено.
Як убачається з матеріалів справи, на підтвердження обставин притягнення позивача до адміністративної відповідальності до суду надано копію роздруківки постанови серії ЕНА № 6555114.
Зазначена копія містить лише відомості про номер постанови, державний номерний знак транспортного засобу, розмір штрафу та правову кваліфікацію діяння за частиною третьою статті 121 КУпАП.
Разом із тим у вказаному документі відсутні відомості щодо посадової особи, яка винесла постанову, дати та місця розгляду справи, фактичних обставин правопорушення, а також доказів, на підставі яких зроблено висновок про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення.
Судом встановлено, що відповідачем подано відзив на позовну заяву, однак у ньому порушено виключно процесуальні питання щодо належного відповідача та направлення копії позовної заяви. Будь-яких заперечень щодо позовних вимог по суті спору, а також доказів на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови відповідачем не надано. 
З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб ЗАЗ Lanos, державний номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований як спеціалізований вантажний фургон. Водночас відповідачем не надано доказів того, що вказаний транспортний засіб підлягав обов`язковому технічному контролю відповідно до вимог законодавства та що такий контроль не був пройдений у встановленому порядку.
Будь-які документи, відомості з відповідних реєстрів, відеозаписи, пояснення посадової особи чи інші докази, які б підтверджували наявність події адміністративного правопорушення та винність позивача, у матеріалах справи відсутні.
Сама лише постанова про накладення адміністративного стягнення не є доказом вчинення адміністративного правопорушення, оскільки є рішенням суб`єкта владних повноважень, законність якого перевіряється судом.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17, де зазначено, що в адміністративних справах щодо оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності саме суб`єкт владних повноважень повинен довести правомірність свого рішення.
За відсутності належних та допустимих доказів суд позбавлений можливості дійти висновку про доведеність факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 121 КУпАП.
Інших матеріалів адміністративної справи, у тому числі доказів, передбачених статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відповідачем до суду не надано.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.
Згідно з ч. 1 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до цієї статті.
Відповідно до п.31.3.б ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством: якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).
Положеннями ч.3 ст.121 КУпАП передбачена відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов.
Відповідно до ч. 2 ст. 35 вказаного Закону, обов`язковому технічному контролю не підлягають: 1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації; 2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років; 3) технічні засоби для агропромислового комплексу, визначені Законом України «Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України». Аналогічні норми містяться у п. 1 Порядку проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30 січня 2012 року № 137.
Тобто, із вказаних норм вбачається, що легкові автомобілі підлягають обов`язковому технічному контролю лише у випадку, якщо вони використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку та мають строк експлуатації понад два роки, а вантажні автомобілі вантажопідйомністю до 3,5 тонни - лише у випадку, якщо вони мають строк експлуатації понад два роки.
Відповідно до абз. 5, 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобіль легковий - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів з кількістю місць для сидіння не більше ніж дев`ять з місцем водія включно; автомобіль вантажний - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів. Аналогічне визначення міститься і в п. 1.10 Правил дорожнього руху України.
Згідно з п. 2.13 ПДР України, транспортні засоби належать до таких категорій: В - автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - восьми, состав транспортних засобів з тягачем категорії В та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів. Згідно ДСТУ 3649-97 «Засоби транспортні дорожні» транспортні засоби вагою до 3500 кг і кількістю сидячих місць, крім сидіння водія, не більше восьми, відносяться до категорії «В», тобто до легкових автомобілів.
Відповідно до статті 32 Закону України «Про національну поліцію», поліцейський має право вимагати пред`явлення документів, що посвідчують особу, та документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у таких випадках: 1) якщо особа володіє зовнішніми ознаками, схожими на зовнішні ознаки особи, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи, або самовільно залишила місце для утримання військовополонених; 2) якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; 3) якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю; 4) якщо в особи є зброя, боєприпаси, наркотичні засоби та інші речі, обіг яких обмежений або заборонений, або для зберігання, використання, перевезення яких потрібен дозвіл, якщо встановити такі права іншим чином неможливо; 5) якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події; 6) якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення.
Згідно з частиною 1 статті 35 Закону України «Про національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; 10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування, розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту; 11) якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених.
Відповідно до частини 3 статті 35 Закону України «Про національну поліцію», поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.
Згідно з постановою Верховного Суду від 08.07.2020 р. у справі № 731/186/17, колегія суддів здійснивши аналіз положень статті 35 Закону України «Про дорожній рух» дає підстави для висновку про те, що обов`язковому технічному контролю підлягають автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку.
Відповідно до п.п. 15 пункту 2 Порядку проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 січня 2012 року № 137 (далі - Порядок) транспортний засіб, що використовується з метою отримання прибутку - транспортний засіб, що експлуатується юридичними, фізичними особами - підприємцями під час провадження господарської діяльності з метою отримання прибутку, фізичними особами під час виконання цивільно-правових угод з метою отримання прибутку.
Згідно зі статтею 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення посадова особа зобов`язана з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах щодо протиправності рішень суб`єктів владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що принцип справедливого судового розгляду, закріплений у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вимагає, щоб кожна сторона мала реальну можливість представити свою позицію та докази, а рішення органу влади повинні ґрунтуватися на належних та достатніх підставах.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно зі ст. ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. ст. 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно п.1 ч.2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Однак у даній справі відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували обставини, викладені в оскаржуваній постанові, та не подав матеріалів адміністративної справи, на підставі яких вона була винесена.
За таких обставин суд позбавлений можливості встановити фактичні обставини справи, перевірити наявність події адміністративного правопорушення та оцінити правомірність висновків посадової особи, викладених в оскаржуваній постанові.
Положеннями частини третьоїстатті 286 КАС Україниза наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За встановлених обставин суд з урахуванням відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України висновку щодо застосування релевантних норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 08.07.2020 року усправі №731/186/17, дійшов висновку, що оскаржувана постанова, тобто рішення суб`єкта владних повноважень підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню повністю.
Керуючись ст.ст. 2, 6-9, 77, 90, 139, 241-246, 268, 269, 286 КАС України, ст. ст. 126, 251, 283, 287, 288 КУпАП, суд - 
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху - задовольнити.
Скасувати постанову серії ЕНА № 6555114 від 23 січня 2026 року про накладення адміністративного стягнення за ч.3 ст.121-3 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 680 гривень на громадянина ОСОБА_1 .
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Київського апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня її проголошення/складання повного.

Суддя