Справа 556/458/26  
Номер провадження 2-а/556/28/2026  

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И    

28.04.2026 .
Володимирецький районний суд Рівненської області в складі:
головуючого судді - Котик Л.О.,
при секретарі – Соловей Г.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Володимирець справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції в Рівненській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – поліцейський офіцер громади ВП №1 Вараського РВП ГУНП в Рівненській області лейтенант поліції Бондар В.В., про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного Управління Національної поліції в Рівненській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – поліцейський офіцер громади ВП №1 Вараського РВП ГУНП в Рівненській області лейтенант поліції Бондар В.В., про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14 лютого 2026 року, о 23 год. 48 хв. 45 сек. поліцейським офіцером громади відділення поліції №1 (селище Володимирець) Вараського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненський області лейтенантом поліції Бондарем В.В. було винесено постанову, серії ЕНА №6668954 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовано не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 510 гривень. У вказаній Постанові працівник поліції Бондар В.В. зазначив, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, марки "FORD FOCUS" з номерним знаком НОМЕР_1 , по вулиці Вишнева в с. Лозки, нібито не перемкнув дальнє світло фар на ближнє світло фар при наближенні до зустрічного транспортного засобу менше ніж 250 метрів та не пред`явив посвідчення водія. Позивач категорично не погоджується з вказаною постановою працівника поліції Бондара В.В., вважає Постанову незаконною, необгрунтованою та такою, що постановлена на припущеннях працівника поліції Бондара В.В., а не на фактичних доказах. Наголошує на тому, що 14.02.2026 року, о 23год. 22хв. по вулиці Вишнева село Лозки, в момент руху ОСОБА_1 керував транспортним засобом FORD FOCUS, номерний знак НОМЕР_1 виключно з увімкненим ближнім світлом фар, що повністю відповідає вимогам п. 19.1.а Правил дорожнього руху, а твердження працівника поліції Бондара В.В. про використання ОСОБА_1 дальнього світла фар є суб`єктивним сприйняттям останнього і не підкріплене жодними об`єктивними даними, доказами. Працівником поліції ОСОБА_2 не було використано жодного сертифікованого технічного засобу, який би зафіксував факт використання ОСОБА_1 саме дальнього світла, у час зазначений в Постанові, а також, працівником поліції ОСОБА_2 , не зафіксовано дистанцію до зустрічного авто, яка, за версією останнього, становила менше ніж 250 метрів. Візуальне спостереження працівником поліції Бондарем В.В. в темну пору доби без відеофіксації самого світлового потоку його автомобіля, не може вважатися належним та допустимим доказом. Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Чинне законодавство не наділяє працівника поліції ОСОБА_2 правом визначати тип світлового потоку (ближнє чи дальнє) виключно візуально, особливо в умовах, обмеженої видимості або темної пори доби, оскільки сучасні світлодіодні (LED-лампи) або ксенонові фари ближнього світла мають високу інтенсивність випромінювання, що може помилково сприйматися як дальнє світло. Отже, обвинувачення за п. 19.1.а ПДР грунтується виключно на припущеннях працівника поліції ОСОБА_2 , що прямо заборонено ч. 3 ст. 62 Конституції України, згідно з якою обвинувачення не може грунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. 
Більше того, посилання в Постанові працівником поліції ОСОБА_2 на порушення п. 2.1а ПДР (непред`явлення посвідчення водія) є юридичним нонсенсом. Водночас, сам працівник поліції ОСОБА_2 у п. 4 Постанови власноруч зазначив номер його посвідчення водія - НОМЕР_2 . Очевидно, що ці дані останній отримав лише після того, як ОСОБА_1 пред`явив йому документ, а саме, посвідчення водія для перевірки. Таким чином, звинувачення ОСОБА_1 у порушенні п. 2.1.а. ПДР є завідомо неправдивими та безпідставними.
Вважає, що дана постанова підлягає скасуванню, оскільки в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, а справа відносно нього підлягає закриттю. Просить позов задовольнити.
Вказаний позов надійшов до суду 23 лютого 2026 року.
Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 24 лютого 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження.
Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 16 березня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції в Рівненській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – поліцейського офіцера громади ВП №1 Вараського РВП ГУНП в Рівненській області лейтенанта поліції Бондара В.В.
30.03.2026 від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – поліцейського офіцера громади ВП №1 Вараського РВП ГУНП в Рівненській області лейтенанта поліції Бондара В.В. надійшло заперечення на позовну заяву, де зазначено, що 14.02.2026 , о 23:22 год. при здійснені контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі із застосуванням превентивних заходів, серед яких: перевірка документів особи, опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, засобів фото і кінозйомки, відеозапису, ПОГ СВГ ВП № 1 № 1 Вараського РВП ГУНП в Рівненській області лейтанантом поліції Бондарем В.В. у зв`язку із наявністю адміністративного правопорушення - руху транспортного засобу на дальному світлі фар при наближенні до зустрічного транспортного засобу менше за 250 метрів, було зупинено водія транспортного засобу автомобіля, марки "FORD FOCUS" номерний знак НОМЕР_1 .
Таким чином було виявлено адміністративне правопорушення по ч.2 ст. 122 КУпАП (п.19.1.а. ПДР - у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається, повинні бути ввімкнені такі світлові пристрої: на всіх механічних транспортних засобах - фари ближнього (дальнього) світла. 
Оскільки було виявлено правопорушення вчинене ОСОБА_1 , було застосовано превентивні заходи передбачені ст. 32, 35 ЗУ «Про Національну поліцію», такі як зупинення транспортного засобу та перевірка документів водія згідно п.2.4 ПДР, з чітким поінформуванням водія про конкретну причину зупинки транспортного засобу. 
Оскільки, ОСОБА_3 керував транспортним засобом марки "FORD FOCUS" номерний знак НОМЕР_1 , то в ході перевірки документів, встановлено відсутність посвідчення водія відповідної категорії, яке він не пред`явив для перевірки, чим порушив п.2.1. ПДР - Керування ТЗ особою, яка не має при собі посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на ТЗ, поліса страхування, що кваліфікується по ч.1 ст. 126 КУпАП. Обидва правопорушення були об`єднані по ч.2 ст. 36 КУпАП, та прийняте рішення про притягнення особи правопорушника до адміністративної відповідальності за статтею, по якій більша санкція, тобто по ч.2 ст. 122 КУпАП.
При спілкуванні з ОСОБА_1 , були виявлені у нього ознаки алкогольного сп`яніння. Водію було запропоновано пройти тест на газоаналізаторі «Алкотест 507». Під час ведення відеозапису, водій ОСОБА_1 відмовився пройти тест на газоаналізаторі «Алкотест 507» на місці зупинки. На пропозицію пройти огляд з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння в медичному закладі, правопорушник теж відмовився. Враховуючи наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбачені ч.1 ст. 130 КУПАП (п. 2.5 ПДР України), на гр. ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення, серії ЕПРІ № 591584 від 14.02.2026 за ч.1 ст.130 КУпАП). Відповідно до ст. 221 КУпАП, дані адміністративні матеріали для розгляду та прийняття рішення були направлені на адресу Володимирецького районного суду разом з відеоматеріалами. 
Диск з відеозаписом скоєного адміністративного правопорушення ОСОБА_1 також долучено до постанови, серії ЕНА № 6668954 від 14.02.2026 року, та зберігається у інспектора з адміністративної практики сектору взаємодії з громадами Вараського РВП. 
Гошта Ю.В. факт вчинення правопорушень (порушення по ч.2 ст. 122 КУпАП за п.19.1.а.ПДР) визнав. Таким чином, всебічно, повно і об`єктивно дослідивши всі обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч.2 ст. 122 КУпАП, заслухавши та врахувавши його усні пояснення, поліцейським, як уповноваженою особою органу Національної поліції, було винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення, серії ЕНА № 6668954 від 14.02.2026 про накладення на правопорушника адміністративного стягнення у виді адміністративного штрафу в розмірі 510 (п`ятсот десять) грн. на підставі ч.2 ст. 122 КУпАП. Від ознайомлення з матеріалами справи ОСОБА_1 не відмовлявся на місці зупинки. Копію постанови, серії ЕНА № 6668954 від 14.02.2026 по ч.2 ст. 122 КУпАП та протокол про адміністративне правопорушення, серії ЕПРІ № 591584 від 14.02.2026 по ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 отримав на місці зупинки. 
Відеофіксація адміністративного правопорушення велась на нагрудну бодікамеру поліцейського № 862660 та реєстратор службового автомобіля н.з. 1152 та на нагрудну бодікамеру поліцейського № 862771.
В позовній заяві позивач просить визнати дії відповідача незаконними, не погоджуємося з такою вимогою позивача з огляду на наступне. Способи судового захисту порушених прав, свобод або законних інтересів осіб у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України. Вказаний перелік повноважень суду першої інстанції у даній категорії справ, є вичерпний та не передбачає права суду першої інстанції визнати незаконними дії суб`єкта владних повноважень. 
Постанова складена без порушень вимог законодавства, є законною та обгрунтованою, та такою, яка грунтується на чітких доказах, а не на припущеннях, як вказує ОСОБА_1 у своїй позовній заяві. 
Відеофіксацією чітко зафіксовано факт керування ОСОБА_1 автомобілем, марки "FORD FOCUS", номерний знак НОМЕР_1 на нагрудну бодікамеру поліцейського №862660 та реєстратор службового автомобіля н.з. НОМЕР_3 та на нагрудну бодікамеру поліцейського № 862771. Також на відео чітко зафіксовано факт не надання посвідчення водія на підтвердження права керування з відкритою відповідною категорією на законну вимогу працівника поліції. 
Для фіксації факту використання дальнього світла не передбачене використання жодних сертифікованих пристроїв, оскільки на відео з бодікамери та автомобільного відеореєстратора чітко видно фари автомобіля, та чітко можна визначити, що було увімкнене саме дальнє світло фар. А заперечення правопорушника з даного факту є безпідставні, оскільки фара, яка передбачена конструкцією транспортного засобу, не має вирізнення дальнього та ближнього світла, та не має чітких границь освітлення, було ввімкнено дальнє світло фар на даному транспортному засобі, яким рухався правопорушник. 
Використання сучасних світлодіодних (Лед-лампочок) або ксенонових прямо заборонено до використання на всіх видах транспортних засобів, які не передбачені конструкцією транспортного засобу.
Верхня границя фари була заповнена світлом, по чому було чітко видно, що увімкнене саме дальнє світло фар. Тому заперечення ОСОБА_1 з даного приводу безпідставні. 
Всі дії поліцейського були підкріплені та зафіксовані на нагрудну бодікамеру поліцейського № 862660 та реєстратор службового автомобіля н.з. 1152 та на нагрудну бодікамеру поліцейського № 862771. Тому не допускаються ніякі припущення правопорушника щодо недоведеності його вини. 
Щодо зазначення документа, що посвідчував особу правопорушника, серія та номер посвідчення водія були витягнуті по планшетному пристрою із бази ІПНП.
На підставі вищевикладеного просить відмовити у задоволенні позову.
23 квітня 2026 року від представника позивача – адвоката Бірука О.В. надійшло клопотання про виключення доказів як неналежних та недопустимих.
Своє клопотання обгрунтовує тим, що 01.04.2026, ОСОБА_1 , по місцю свого проживання отримав поштове відправлення (R343000087712), відправник: відділ поліції №1 Вараського РВП ГУНП в Рівненській області, в якому знаходилися копії документів, а саме, заперечення від 27.03.2026 на позовну заяву по справі №556/458/26 з додатками, який подав до суду та підписав офіцер громади сектору взаємодії з громадянами відділення №1 Вараського РВП ГУНП в Рівненській області лейтенант поліції ОСОБА_2 .
Відповідачем у справі є – Головне управління національної поліції у Рівненській області.
Головне управління Національного поліції в Рівненській області є органом державної влади, в якому проходить службу вказана посадова особа, а саме, поліцейський офіцер громади сектору взаємодії з громадянами відділення №1 Вараського РВП ГУНП в Рівненської області лейтенант поліції ОСОБА_2 , якого суд не залучив по справі в якості відповідача (співвідповідача), і у відповідності до чинного законодавства контролює дотримання своїми співробітниками норм чинного законодавства при виконанні останніми їх службових обов`язків та несе відповідальність за дії такого співробітника. А відтак, рішення суду по даній справі може в подальшому вплинути на права та обов`язки Головного управління Національної поліції в Рівненської області (наприклад, щодо розгляду питання про відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями посадових осіб, проведення службового розслідування за фактами можливого вчинення порушень службової дисципліни окремими поліцейськими та притягнення винних осіб до дисциплінарної відповідальності, тощо).
Працівник поліції, а саме, поліцейський офіцер громади сектору взаємодії з громадянами відділення №1 Вараського РВП ГУНП в Рівненській області лейтенант поліції ОСОБА_2 , який склав та надав заперечення на позовну заяву по справі до суду, повинен мати належне представництво (довіреність, наказ або інший документ, що підтверджує повноваження). Оскільки поліцейський офіцер громади Бондар В.В. був залучений судом як третя особа (фізична особа/посадовець), він не мав права використовувати систему електронного підпису від імені юридичної особи ГУНП в Рівненській області для подання власних пояснень, якщо він не уповноважений ГУНП в Рівненській області. Це знову підкреслює плутанину в його статусі: він не може одночасно бути і "представником ГУНП", і "третьою особою" без довіреності.
Водночас, документ подано від імені ГУНП в Рівненської області, про що свідчить печатка для пакетів №216 відділення поліції №1 Варського РВП ГУНП в Рівненської області та підпис посадової особи. Проте в матеріалах справи відсутня довіреність, яка б надавала поліцейському офіцеру громади Бондару В.В. право представляти інтереси Головного управління НП в Рівненської області. Тому заперечення за позовну заяву по справі №556/458/26 та додані до нього копії документів та DVD-R диск, не можуть бути прийняті судом до розгляду. 
Окрім цього, у пункті 7 оскаржуваної постанови поліцейський офіцер громади Бондар В.В. посилається на пристрій Bodi camera № 862771. Проте диск з відеозаписом був наданий особою, яка не мала повноважень представляти Головне управління національної поліції в Рівненській області.
Оскільки суд залучив як третю особу, поліцейського офіцера громади Бондара В.В., тому він мав подати особисті пояснення. Натомість він подав "заперечення на позовну заяву по справі №556/458/26" з додатками від імені ГУНП в Рівненській області, тобто, відповідача по справі, чим порушив вимоги ст. 162 та ст. 165 КАС України.
У відповідності до частини 1 статті 73 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги та заперечення учасників справи. Згідно з частиною 2 статті 74 КАС України доказ є допустимим, якщо він отриманий у порядку, передбаченому законом. При цьому, згідно з частиною 4 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ч. 2 ст. 162 КАС України, якщо відзив подано особою, яка не має на це повноважень, суд повертає його без розгляду. 
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 74 КАС України, суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Оскільки докази надані суду особою, яка не має процесуального статусу відповідача, співвідповідача в цій справі, вони не можуть бути враховані. 
Отже, вважають, що докази, подані поліцейським офіцером громади Бондарем В.В., який не має процесуальних повноважень діяти від імені Відповідача; не містять підтвердження, що саме Головне управління Національної поліції в Рівненський області, як належний відповідач, є їх представником; не супроводжуються належним підтвердженням повноважень поліцейського офіцера громади Бондара В.В., подавати ці документи до суду в межах цієї справи, що дає підстави вважати їх неналежними та недопустимими доказами в адміністративному процесі. 
На підставі викладеного, просить визнати неналежними та недопустимими докази по справі №5656/458/26 провадження №2-2/556/28/2026 надані поліцейським офіцером громади сектору взаємодії з громадянами відділення №1 Вараського РВП ГУНП в Рівненській області лейтенант поліції Бондарем Вадимом Валентиновичем, який на момент подання доказів не мав відповідного процесуального статусу представника відповідача, Головного управління НП в Рівненській області, а статус третьої особи не дає права подавати документи від імені державного органу. Виключити процесуальний документ заперечення на позовну заяву від 27.03.2026 року по справі №556/458/26 з додатками, поданий офіцером громади сектору взаємодії з громадянами відділення №1 Вараського РВП ГУНП в Рівненській області лейтенантом поліції Бондарем Вадимом Валентиновичем.
Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, від представника позивача – адвоката Бірука О.В. надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю.
Належним чином повідомлений відповідач - Головне Управління національної поліції в Рівненській області в судове засідання не з"явився, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не заявлено.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – поліцейський, офіцер громади ВП №1 Вараського РВП ГУНП в Рівненській області лейтенант поліції Бондар В.В. в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги не визнає.
Розгляд справи здійснюється за відсутності сторін в порядку письмового провадження, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч.4 ст. 229 КАС України.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Судом встановлено, що 14 лютого 2026 року, поліцейським офіцером громади ВП №1 Вараського РВП ГУНП в Рівненській області лейтенантом поліції Бондарем В.В. винесено Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №6668954. 
Згідно даної постанови, 14 лютого 2026 року о 23:22:00, в с. Лозки по вул. Вишнева,7 Вараського району Рівненської області ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом, марки FORD FOCUS номерний знак НОМЕР_1 , не перемкнув ближнє світло фар, наближаючись до зустрічного транспортного засобу менше ніж за 250 метрів, не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п.19.1 Правил дорожнього руху – порушення водіями транспортного засобу використання освітлювальних приладів в темну пору доби, в умовах недостатньої видимості, в тунелях, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, та використовуючи визначений ст.62 Конституції України принцип, відповідно до якого усі сумніви щодо доведеності вини особи, тлумачаться на її користь, суд вважає, що позивач вчинив інкриміноване йому адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП.
Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України (стаття 53 Закону №3353-XII).
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.
Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, настає у випадку порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, -.
Відповідно до п. 19.1 Правил дорожнього руху, у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається, повинні бути ввімкнені такі світлові пристрої: а) на всіх механічних транспортних засобах - фари ближнього (дальнього) світла; б) на мопедах (велосипедах) і гужових возах (санях) - фари або ліхтарі; в) на причепах та транспортних засобах, що буксируються, - габаритні ліхтарі. Примітка. В умовах недостатньої видимості на механічних транспортних засобах дозволяється замість фар ближнього (дальнього) світла ввімкнути протитуманні фари.
Згідно п.19.2. Правил дорожнього руху, дальнє світло слід перемикати на ближнє не менш як за 250 м до зустрічного транспортного засобу, а також тоді, коли воно може засліпити інших водіїв, зокрема тих, що рухаються в попутному напрямку. Світло необхідно перемикати і на більшій відстані, якщо водій зустрічного транспортного засобу періодичним перемиканням світла фар покаже потребу в цьому.
Відповідно до п.п. «а» п.2.1 ПДР, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, в тому числі, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Відповідно до ст. ст. 1, 13 Закону України «Про Національну поліцію», поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Систему поліції складають центральний орган управління поліцією та територіальні органи поліції. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.
Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23, п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються органами Національної поліції.
Положеннями ст. 222 КУпАП визначено перелік адміністративних правопорушень, розгляд яких здійснюється безпосередньо органами Національної поліції, зокрема, це справи передбачені ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Згідно зі ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
За положеннями ст.ст.276, 249 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення та відкрито.
Як зазначено в Постанові Верховного Суду від 09.10.2019 року у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, справа №337/3816/16-а, суд під час розгляду справи, зокрема щодо правомірності рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинен перевірити чи були вчинені позивачем відповідні дії, що стали підставою для прийняття такого рішення, та чи є підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності. Дотримання посадовою особою порядку притягнення до адміністративної відповідальності є важливою складовою дотримання прав особи, яка притягається до відповідальності, а тому також має бути оцінена судом.
Положеннями ст. 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно статті 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Згідно ч.2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У постановах Верховного Суду від 26 квітня 2018 року в справі №200/5590/17, від 17 липня 2019 року в справі №295/3099/17, від 13 лютого 2020 року в справі №524/9716/16-а, Верховний Суд звернув увагу на те, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача. 
Таким чином, з цієї правової норми та правового висновку Верховного Суду вбачається, що законодавцем встановлено презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.
Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" , передбачено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.05.2019 року у справі № 537/2088/17, де вказано, що правомірність постанови має ґрунтуватися на тому, що факт правопорушення є доведеним і при її ухваленні процедура була дотримана. При цьому, також зазначено, що сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності.
Згідно до Постанови Верховного Суду від 26.04.2018 по справі №211/3520/16-а, саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення. Така постанова по свій правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 26.04.2018 у справі №338/1/17 (провадження №К/9901/15804/18) візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку, а для підтвердження порушення Правил дорожнього руху, відповідно до ст. 251 КУпАП працівники поліції мають надати, зокрема, відеозапис події, фотокартки. 
Згідно вимог статей 31, 40 Закону України "Про національну поліцію", поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема, застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису. Поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху. 
Відповідно до п.п. 1 п. 2 розділ 1 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року № 1026, застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення.
Згідно зі ст. 283 КУпАП, постанова про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Як зазначено у постанові Верховного Суду від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
З досліджених відеозаписів з пристрою Bodi Camera 862771 вбачається, що позивач визнав, що він їхав із увімкненим дальнім світлом фар, мотивує це тим, що по вулиці йшло дуже багато дітей. Даний факт він підтвердив двічі. Також на диску відсутні відомості, що останній надавав працівнику поліції посвідчення водія відповідної категорії. На записі з пристрою Bodi Camera 862771 зафіксовано, що ОСОБА_1 попереджено, що проводиться відеофіксація, роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.ст.268, 289 КУпАП та ст.63 Конституції України, зафіксовано розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП та вручення копії постанови останньому.
За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП є доведеним належними і допустимими доказами. Оскаржувана постанова, винесена поліцейським з дотриманням норм чинного законодавства, зокрема ст.283 КУпАП.
Згідно ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка згідно зі ст. 17
Закону Укради» «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується при розгляді справ як джерело права, зокрема справа «Пол і Одрі Едвардс проти Об`єднаного Королівства» від 14 березня 2002 року (заява №46477/99), суд зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватися необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішення.
ЄСПЛ у своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008 (заява N 16437/04), «Берктай проти Туреччини» від 01.03.2001 (заява 22493/93), «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 ( заява 263/2859/21), неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення « за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростованих презумцій. У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 (серія А, № 25), «Коробов проти України» від 21.10.2011 року (Заява № 39598/03), Європейський суд з прав людини зазначає що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом, така доведеність може випливати із співіснуванням достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
З огляду на викладене, враховуючи наявні матеріали, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 доведені порушення, передбачені ч.2 ст.122 КУпАП.
Європейським судом з прав людини у п. 36 рішення в справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), від 1 липня 2003 року № 37801/97, зазначено, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).
У п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Відповідно до частини 1 статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. 
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 2 статті 74 КАС України).
Відповідно до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно ст.51 КАС України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, мають права позивача. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, мають права та обов`язки, визначені у статті 44 цього Кодексу.
А як зазначено у ч.1-3 ст.44 КАС України, учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки. Учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки. 
Учасники справи мають право: 1) ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; 2) подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; 3) подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; 4) ознайомлюватися з протоколом судового засідання, записом фіксування судового засідання технічними засобами, робити з них копії, подавати письмові зауваження з приводу їх неправильності чи неповноти; 5) оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках; 6) користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.
Згідно ч. 1, ч.2 ст.165 КУпАП, у поясненнях третьої особи щодо позову або відзиву третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, викладає свої аргументи і міркування на підтримку або заперечення проти позову. До пояснень третьої особи застосовуються правила, встановлені частинами другою - четвертою, сьомою статті 162 цього Кодексу.
Третя особа - поліцейський офіцер громади ВП №1 Вараського РВП ГУНП в Рівненській області лейтенант поліції Бондар В.В. скористався правом подання письмового пояснення (заперечення) на позовну заяву, а тому підстав для визнання письмових пояснень( заперечень) третьої особи у суду не має. 
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що постанова, серії ЕНА №6668954 від 14 лютого 2026 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовано не в автоматичному режимі є правомірною. Суд не встановив порушень при складанні матеріалів в адміністративній справі, її розгляді та винесенні уповноваженим поліцейським постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, які б могли призвести до скасування оскаржуваної постанови, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції в Рівненській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – поліцейський офіцер громади ВП №1 Вараського РВП ГУНП в Рівненській області лейтенант поліції Бондар В.В. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Позивач не ставить питання про судові витрати.
Керуючись ст.ст. 122, 245, 246, 251, 256, 268, 276, 287-289, 293 КУпАП, ст.ст. 2, 9, 21, 72-78, 90, 139, 205, 241-246, 250, 251, 269, 286 КАС України, суд, -

Ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції в Рівненській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – поліцейський офіцер громади ВП №1 Вараського РВП ГУНП в Рівненській області лейтенант поліції Бондар В.В. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Котик Л.О. 

Учасники процесу:
Позивач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ;
Відповідач: Головне Управління Національної поліції в Рівненській області, місцезнаходження: 33028, м. Рівне, вул. Хвильового, 2, код ЄДРПОУ: 401087613.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – поліцейський офіцер громади ВП №1 Вараського РВП ГУНП в Рівненській області лейтенант поліції Бондар В.В., місце роботи: ВП №1 Вараського РВП ГУНП в Рівненській області, селище Володимирець, вул. Грушевського, 63, Вараський район, Рівненська область.