ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
25 травня 2026 року 	Справа № 280/3642/26 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого Лазаренка М.С., розглянув в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом Державної установи «Кам`янська виправна колонія (№101)»
до Вільнянського відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, визнання протиправними та скасування постанов, -

ВСТАНОВИВ:
21.04.2026 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Державної установи «Кам`янська виправна колонія (№101)» (далі по тексту - позивач) до Вільнянського відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі по тексту - відповідач), в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного державного виконавця Вільнянського відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Манзенко Тетяни Леонідівни щодо невнесення до АСВП ВП №79899119 та ВП №79899207 інформації про виконання Боржником виконавчих листів від 18.11.2025, виданих Запорізьким окружним адміністративним судом на підставі Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02.06.2025 та Постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 08.10.2025 у справі №280/2318/25;
- зобов`язати Вільнянський відділ державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України внести до АСВП ВП №79899119 та ВП №79899207 інформацію про виконання Боржником виконавчих листів від 18.11.2025 року, виданих Запорізьким окружним адміністративним судом на підставі Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02.06.2025 та Постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 08.10.2025 у справі №280/2318/25, у день отримання такого повідомлення;
- визнати протиправними та скасувати Постанову про накладення штрафу від 07.04.2026 ВП №79899119, Постанову про накладення штрафу від 07.04.2026 ВП №79899207, Постанову про арешт коштів від 07.04.2026 ВП №79899119 та Постанову про арешт коштів від 07.04.2026 №79899207, які винесені Головним державним виконавцем Вільнянського відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Манзенко Тетяною Леонідівною.
В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на ті обставини, що в рамках виконавчих проваджень №79899119 та №79899207 здійснюється примусове виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02.06.2025 та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 08.10.2025 у справі №280/2318/25. Зазначено, що позивачем надавались відомості щодо фактичного виконання рішень суду, однак відповідачем такі обставини до уваги взято не було, внаслідок чого винесено спірні постанови про накладення штрафу та арешту рахунків. Вважає, що після надходження від позивача відомостей, які підтверджують виконання рішень суду, відповідач був зобов`язаний у день надходження повідомлення внести до АСВП інформацію про завершення виконавчого провадження.
27.04.2026 ухвалою суду позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків шляхом надання доказів сплати судового збору у розмірі 7987,20 грн.
05.05.2026 від позивача надійшла заява про усунення недоліків, до якої долучено доказ сплати судового збору у розмірі 7987,20 грн.
06.05.2026 ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі № 280/3642/26 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.
Відповідач правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався, про розгляд справи повідомлений належним чином.
Відтак суд, керуючись частиною 6 статті 162 КАС України, вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ч.4 ст.287 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом двадцяти днів після відкриття провадження у справі.
Згідно з положеннями ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Дослідивши матеріали справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги, судом встановлено наступне.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 11.04.2025 у справі №280/2318/25 позовні вимоги до ОСОБА_1 до Державної установи «Кам`янська виправна колонія (№101)» про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково, та, зокрема:
- зобов`язано Державну установу «Кам`янська виправна колонія (№101)» провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного грошового забезпечення (основних та додаткових видів: посадового окладу, окладу за спеціальним званням, надбавки за вислугу років, премії, надбавки за особливості проходження служби) з 29.01.2020 по 31.07.2021, одноразової грошової допомоги при звільненні, матеріальної допомоги на оздоровлення за 2020, 2021 рік, компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2021 рік - відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18) шляхом визначення посадового окладу та окладу за військовим званням за період з 29.01.2020 по 31.12.2020 із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2102,00 грн. встановленого на 01.01.2020 Законом України № 294-ІХ, з 01.01.2021 по 31.07.2021 із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2270,00 грн. встановленого на 01.01.2021 Законом України № 1082-ІХ, з урахуванням раніше виплачених сум;
- зобов`язано Державну установу «Кам`янська виправна колонія (№101)» повести перерахунок та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із застосуванням січня 2008 року, як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця), з урахуванням виплачених сум;
- зобов`язати Державну установу «Кам`янська виправна колонія (№101)» повести перерахунок та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.12.2019, з врахуванням вимог абзацу 4 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 у частині розрахунку індексації, як різниці між сумою індексації і розміром підвищення доходу, з урахуванням виплачених сум.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 08.10.2025 рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11.04.2025 у справі №280/2318/25 скасовано в частині позовних вимог про визнання протиправними дій Державної установи «Кам`янська виправна колонія (№101)» щодо непроведення ОСОБА_1 перерахунку, нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації, (базового місяця) - січень 2008 року та зобов`язання Державну установу «Кам`янська виправна колонія (№101)» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням базового місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року, ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цієї частини позовних вимог.
Державним виконавцем Вільнянського відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Манзенко Тетяною Леонідівною (далі - Державний виконавець) на підставі заяви стягувача про примусове виконання на підставі виконавчого листа №280/2318/25 виданого 18.11.2025 відкрито виконавче провадження №79899119 щодо: зобов`язання Державної установи «Кам`янська виправна колонія (№101) провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного грошового забезпечення (основних та додаткових видів: посадового окладу, окладу за спеціальним званням, надбавки за вислугу років, премії, надбавки за особливості проходження служби) з 29.01.2020 по 31.07.2021, одноразової грошової допомоги при звільненні, матеріальної допомоги на оздоровлення за 2020, 2021 рік, компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2021 рік – відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18) шляхом визначення посадового окладу та окладу за військовим званням за період з 29.01.2020 по 31.12.2020 із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2102,00 грн. встановленого на 01.01.2020 Законом України №294-ІХ, з 01.01.2021 по 31.07.2021 із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2270,00 грн. встановленого на 01.01.2021 Законом України №1082-ІХ, з урахуванням раніше виплачених сум.
Державним виконавцем на підставі заяви стягувача про примусове виконання на підставі виконавчого листа №280/2318/25 виданого 18.11.2025 відкрито виконавче провадження №79899207 щодо: зобов`язання Державної установи «Кам`янська виправна колонія (№101) повести перерахунок та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.12.2019, з врахуванням вимог абзацу 4 пункту 5 "порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 у частині розрахунку індексації, як різниці між сумою індексації і розміром підвищення доходу, з урахуванням виплачених сум.
Постановою Державного виконавця від 20.03.2026 у ВП №79899207 накладено штраф на позивача за невиконання рішення суду у розмірі 5100,00 грн.
Постановою Державного виконавця від 20.03.2026 у ВП №79899119 накладено штраф на позивача за невиконання рішення суду у розмірі 5100,00 грн.
02.04.2026 до Вільнянського відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України надійшла заява позивача, яким повідомлено про виконання у повному обсязі рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02.06.2025 та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 08.10.2025 у справі №280/2318/25. На підтвердження надано наступні пояснення.
На виконання рішення суду здійснено перерахунку грошового забезпечення ОСОБА_1 з 29.01.2020 пo 31.07.2021, однак фактичну виплату наразі здійснити неможливо у зв`язку з недостатністю кошторисних призначень за КЕКВ 2800 "Інші поточні видатки" у 2026 році на зазначені цілі. З метою отримання додаткового фінансування позивач звертався до Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції з проханням про виділення додаткового фінансування з метою виконання судового рішення. На даний час додаткове фінансування КПКВК 3601020 «Виконання покарань установами і органами Державної кримінально-виконавчої служби України» КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» не надходило.
Щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 01.03.2018 по 31.12.2019 з урахуванням приписів абзаців 3,4,6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ №1078 повідомлено, що індексація за березень 2018 року розраховувалася з базового місяця січень 2017 року, про що зазначено в постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 08.10.2025 №280/2318/25 де суд погодився з аргументами державної установи «Кам`янська виправна колонія (№101)» та зазначив, що схема посадових окладів особам начальницького складу кримінально-виконавчої служби, за у спірний період (01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року) змінювалась. За результатом співставлення грошового забезпечення ОСОБА_1 за лютий 2018 року та березень 2018 року зроблено висновок, що дохід у березні 2018 року перевищив суму індексації.
Постановами Державного виконавця від 07.04.2026 у ВП №79899207 накладено штраф на позивача за повторне невиконання рішення суду у розмірі 10200,00 грн, а також накладено арешт на кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику.
Постановами Державного виконавця від 07.04.2026 у ВП №79899119 накладено штраф на позивача за повторне невиконання рішення суду у розмірі 10200,00 грн, а також накладено арешт на кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику.
Не погодившись з бездіяльністю відповідача, яка полягає у невнесені до АСВП інформації про виконання позивачем рішення суду в рамках виконавчих проваджень №79899207 та №79899119, вважаючи протиправними постанови відповідача про накладення штрафу та арешту коштів у виконавчих провадженнях №79899207 та №79899119, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 1 Закону України “Про виконавче провадження” від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VІІІ примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Частинами першою статті 5 Закону №1404-VІІІ передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України “Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів”.
Відповідно до частини першої, пунктів першого частини другої статті 18 Закону №1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (пункти 1, 16 частини третьої, частина четверта статті 18 Закону №1404-VІІІ).
За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною). (частина 6 статті 26 Закону №1404-VІІІ).
Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення врегульовано статтею 63 Закону №1404-VІІІ.
Так, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. (частини 1, 2 статті 63 Закону №1404-VІІІ).
За правилами, встановленими частиною 1 статті 75 Закону №1404-VІІІ у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.
Таким чином, невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону № 1404-VIII. Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.
Поважними, в розумінні наведених норм Закону № 1404-VIII, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.
Верховний Суд у постанові від 06.08.2021 у справі №280/2456/19 зазначив, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження. Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. Водночас, притягуючи боржника до відповідальності за невиконання рішення у виконавчому провадженні і накладаючи на нього штраф, державний виконавець зобов`язаний ретельно дослідити всі обставини справи, зокрема, належним чином перевірити факт невиконання боржником його обов`язків і встановити причини їх невиконання або неналежного виконання. Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.
Верховний Суд у постанові від 21 січня 2020 року у справі №640/9234/19 зазначив, що даючи оцінку тому чи правомірно на боржника наклали штраф за невиконання/повторне невиконання судового рішення потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк. У цьому зв`язку варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону № 1404-VIII. Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.
Надаючи оцінку наведених позивачем дій, які свідчать про виконання рішення суду в рамках виконавчого провадження №79899119, судом враховується наступне.
Згідно з частиною першою статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.
Відповідно до вимог статті 48 Бюджетного кодексу України передбачено, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років. Зобов`язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов`язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до частини шостої цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов`язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов`язань не здійснюються.
За приписами статті 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських, співробітників Служби судової охорони та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах бюджетних асигнувань на заробітну плату (грошове забезпечення), затверджених для бюджетних установ у кошторисах.
Згідно зі змінами до наказу Міністерства фінансів України від 12.03.2012 № 333 «Про затвердження Інструкції щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету та Інструкції щодо застосування класифікації кредитування бюджету» (наказ Міністерства фінансів України від 30.11.2022 № 400), виконання судових рішень (як у безспірному, так і добровільному порядку незалежно від економічної суті платежу) щодо відшкодування збитків, майнової (матеріальної) та моральної (немайнової) шкоди юридичним та фізичним особам згідно з рішенням суду, інші виплати юридичним та фізичним особам згідно з рішенням суду здійснюються за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки».
Позивачем здійснюється виплата грошового забезпечення ОСОБА_1 в межах кошторисних призначень за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки».
Державна установа «Кам`янська виправна колонія (№101)» листами № 11/8-2373 від 27.10.2025, № 11/8-13 від 07.01.2026, №11/8-130 від 18.02.2025 зверталась до Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції з проханням про виділення додаткового фінансування з метою виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02.06.2025 по справі № 280/2318/25 в частині виплати ОСОБА_1 належних сум грошового забезпечення.
Враховуючи те, що бюджетних асигнувань на виплату сум за рішенням суду не вистачає, а додаткові кошти позивачу не виділяються, суд вважає, що у позивача були поважні причини невиконання судового рішення. Отже, підстави для накладення на позивача штрафу об`єктивно відсутні.
Водночас суд не вбачає протиправної бездіяльності відповідача щодо невнесення відомостей про виконання рішення суду, оскільки фактично воно залишається не виконаним з поважних причин.
Щодо наданих позивачем пояснень в частині виконання рішення суду в рамках виконавчого провадження №79899207 суд враховує наступне.
З мотивувальної частини рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02.06.2025 та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 08.10.2025 у справі №280/2318/25 вбачається, що задоволення позовних вимог в частині нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01.03.2018 по 31.12.2019 обґрунтовано тим, що дохід ОСОБА_1 у березні 2018 року не підвищився порівняно із доходом за лютий 2018 року, а тому умовами абзацу 4 пункту 5 Порядку №1078 у нього виникає право на отримання суми «індексації-різниці», розмір якої визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу. 
Зроблено висновок про помилковість доводів позивача про те, що розмір підвищення доходу ОСОБА_1 в березні 2018 року є більшим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року, тому відсутні підстави для нарахування й виплати позивачу індексації-різниці.
За таких обставин, позивач під час надання пояснень державному виконавцю щодо виконання рішення суду в частині нарахування індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01.03.2018 по 31.12.2019 залишив без уваги висновки суду у справі №280/2318/25 та безпідставно зробив власний висновок щодо відсутності обов`язку виконувати рішення суду.
Вищезазначені обставини не можуть бути визначені поважними для невиконання судового рішення в рамках виконавчого провадження №79899207, а тому відповідач правомірно виніс постанову про повторне невиконання рішення суду без поважних причин, а також не вніс інформацію щодо виконання рішення суду в цій частині.
Щодо накладення арешту на кошти позивача суд враховує наступне.
Частинами першою та п`ятою статті 48 Закону №1404-VIII визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.
Відповідно до частин першої-четвертої статті 56 Закону №1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що з метою забезпечення реального виконання рішення державний виконавець має право вживати заходи примусового виконання рішення, що визначені статтею 10 Закону №1404-VIII, у тому числі й шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно боржника.
Водночас, статтею 48 Закону №1404-VIII визначено право державного виконавця звернути стягнення на будь-яке майно боржника, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.
Частиною першою статті 6 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" від 23 червня 2005 року №2713-IV (далі - Закон №2713-IV) визначено, що державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.
Частинами першою та третьою статті 26 Закону №2713-IV передбачено, що майно Державної кримінально-виконавчої служби України перебуває в державній власності та використовується виключно для забезпечення виконання її завдань. Майно органів і установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України, належить їм на правах оперативного управління або повного господарського відання і не може бути об`єктом застави.
Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону №2713-IV звернення стягнення на майно органів і установ виконання покарань, їх підприємств, слідчих ізоляторів, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я не допускається.
Судом, встановлено, що позивач (боржник) є державною установою виконання покарань, юридичною особою, яка входить до складу Державної кримінально-виконавчої служби України, органом у правління якої є Міністерство юстиції України; майно виправної колонії перебуває у державній власності, використовується нею на правах оперативного управління виключно для забезпечення виконання її завдань. 
Враховуючи приписи частини п`ятої статті 26 Закону №2713-IV, яка прямо забороняє звернення стягнення на майно установ виконання покарань, а також те, що майно позивача перебуває у державній власності, використовується ним на правах оперативного управління виключно для забезпечення виконання її завдань, тому суд дійшов висновку, що спірні постанови відповідача про арешт коштів не ґрунтуються на вимогах Закону №1404-VIII та Закону №2713-IV, а тому є протиправними та підлягають скасуванню.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частин 1, 2 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
З урахуванням встановлених обставин справи, наведених норм чинного законодавства України, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
За таких обставин, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 7987,20 грн підлягає частковому відшкодуванню позивачу у розмірі 4659,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Вільнянського відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 271, 287, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:
Позовну заяву Державної установи «Кам`янська виправна колонія (№101)» (70050, Запорізька обл., Запорізький р-н, селище міського типу Кам`яне, вул. Зелена, буд. 32; код ЄДРПОУ 08563560) до Вільнянського відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції (70000, Запорізька обл., Запорізький р-н, м. Вільнянськ, вул. Бочарова, буд. 4; код ЄДРПОУ 35045946) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, визнання протиправними та скасування постанов - задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Вільнянського відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 07.04.2026 у виконавчому провадженні №79899119 про накладення штрафу.
Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Вільнянського відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 07.04.2026 у виконавчому провадженні №79899119 про арешт коштів боржника.
Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Вільнянського відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 07.04.2026 у виконавчому провадженні №79899207 про арешт коштів боржника.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Вільнянського відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь Державної установи «Кам`янська виправна колонія (№101)» судовий збір у розмірі 4659,20 грн (чотири тисячі шістсот п`ятдесят дев`ять гривень 20 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення складено у повному обсязі та підписано суддею 25.05.2026.

Суддя М.С. Лазаренко