Провадження № 2/742/812/26 
Єдиний унікальний № 742/6996/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2026 року м.Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області
в складі: головуючого - судді - Павлова В.Г., 
при секретарі судового засідання - Рубан Ж.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Прилуки цивільну справу за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2 , орган, що бере участь у справі: Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної у місті Києвідержавної адміністрації про позбавлення батьківських прав–

ВСТАНОВИВ:
І. Виклад позиції позивача та відповідача.
Позивача ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відносно їхньої малолітньої доньки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач з моменту народження дитини свідомо, умисно та систематично нехтує своїми батьківськими обов`язками. 
Позивач зазначає, що ОСОБА_2 повністю самоусунувся від процесу виховання, не бере жодної участі в фізичному, духовному, інтелектуальному та моральному розвитку доньки, не виявляє до неї батьківської турботи та інтересу, а також тривалий час не надає матеріальної допомоги на її утримання, що призвело до накопичення значної заборгованості зі сплати аліментів. 
У зв`язку з цим позивач просить суд застосувати до відповідача крайній захід впливу у вигляді позбавлення батьківських прав задля захисту найкращих інтересів малолітньої дитини та усунення штучних перешкод для її повноцінного розвитку.
Відповідач ОСОБА_2 у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не подав, своїм процесуальним правом на спростування доводів позивачки не скористався. Водночас відповідач надіслав на адресу суду письмову заяву, в якій зазначив про повне визнання заявлених до нього позовних вимог, підтвердив обставини ухилення від виховання дитини та просив розглядати справу за його відсутності.

ІІ. Заяви ( клопотання) та пояснення учасників справи.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити та пояснила суду, що з моменту народження малолітньої ОСОБА_4 у жовтні 2022 року вона змушена самостійно забезпечувати всі потреби доньки. Позивач зазначила, що відповідач ОСОБА_2 проявив повну байдужість до дитини, фактично самоусунувшись від батьківства. За всі роки життя дитини батько жодного разу не відвідав доньку, не цікавився її психоемоційним та фізичним станом, не брав участі в лікуванні чи вихованні, а також повністю припинив надавати будь-яку фінансову підтримку, через що утворилася величезна заборгованість зі сплати аліментів.
Позивач також наголосила, що свідома бездіяльність відповідача створює реальні перешкоди для нормального забезпечення інтересів дитини. Зокрема, через відсутність зв`язку з відповідачем та його відмову йти на контакт, вона не може самостійно вирішувати питання щодо лікування, відпочинку чи оздоровлення доньки за кордоном, що вже призвело до офіційної відмови прикордонної служби у перетині державного кордону малолітній ОСОБА_4 . ОСОБА_1 вказала, що оскільки відповідач добровільно та остаточно відмовився від виконання своїх батьківських обов`язків, що підтверджується і його заявою про визнання позову, позбавлення його батьківських прав є єдиним способом захистити інтереси дитини та усунути штучні перешкоди для її повноцінного розвитку.
Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву про визнання заявленого до нього позову, просив справу розглядати без його участі.
ПредставникСлужби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної у місті Києві державної адміністраціїв судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі, висновок органу опіки та піклування про доцільне позбавлення відповідача батьківських прав підтримує. 

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою судді Прилуцькогоміськрайонного суду Чернігівської області від 25.12.2025 р. відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою від 15.01.2026 р.закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

IV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. 
Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 03.12.2022 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відносно ОСОБА_3 , вбачається що вонанародилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьками записані: батько – ОСОБА_2 , мати – ОСОБА_1 /а.с.14/.
Згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , видане 15.06.2022 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 /а.с.15/.
Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 розірвано на підставі рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 16.02.2023 р. (набрало законної сили 14.12.2023 р. /а.с. 24/. 
Згідно свідоцтва про зміну імені НОМЕР_3 , видане 23.11.2022 р. Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ОСОБА_5 змінила прізвища на ОСОБА_1 . 
Згідно витягу з Реєстру територіальної громади про реєстрацію місця проживання особи № 2025/017645632,виданого 25.11.2025 року Немирівською територіальною громадою відносно ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 /а.с.18/.
Згідно характеристики вихованця закладу дошкільної освіти (ясла-садок) № 651 м. Києва відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка відвідує заклад з вересня 2024 р.,вбачається, що батько дитини ОСОБА_2 не приймає участі у вихованні доньки(зі слів мами), участі у вихованні малолітньої дитини, а саме: не цікавився навчальною діяльністю ОСОБА_4 , не приводить і забирає дитину із дитячого закладу/а.с.45/. 
Згідно договору оренди квартири укладеного 22.12.2022 р. між орендодавцем, ОСОБА_6 та орендаря ОСОБА_1 , остання сплачує щомісяця орендну плату та комунальні послуги /а.с.19-20/.
Згідно рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10.04.2023 р. місце проживання малолітньої дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з матір`ю ОСОБА_1 .
Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 31.07.2025 р. зареєстровано ФОП ОСОБА_1 , основний вид діяльності – обслуговування напоями.
Згідно Довідки форми № 100-2/о про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин№ 14072 від 24.11.2025 р. у ОСОБА_1 ознак психічних захворювань не виявлено.
Згідно витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності» відомості про наявність незнятої чи непогашеної судимості відносно ОСОБА_1 ( ОСОБА_5 ) – відсутні.
Згідно довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментіввід 09.12.2025 р. у ОСОБА_2 наявна заборгованість по сплаті аліментів за 33 місяці та становить 84371 грн. 26 коп.
Згідно ухвали про відкриття провадження у справі № 930/2208/23 за позовною заявою ОСОБА_2 відкрито провадження про оспорювання батьківства. За заявою представника позивача ОСОБА_2 згідно ухвали Немирівського районного суду Вінницької області від 27.12.2023 р. дану позовну заяву залишено без розгляду.
За ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 04.11.2024 р. позовну заяву ОСОБА_2 про припинення стягнення та звільнення від сплати аліментів - залишено без руху.
Рішенням Державної прикордонної служби від 25.05.2023 р. відмовлено у перетині державного кордону «Чоп (Тиса)» ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Висновком органу опіки і піклування Солом`янської районної у місті Києві державної адміністраціївизнано доцільним позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо його малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_8 , яка є бабусею малолітньої дитини з боку матері, підтвердила суду обставини, викладені в позовній заяві. Свідок показала, що вона бере безпосередню й щоденну участь у житті своєї внучки ОСОБА_4 , допомагаючи позивачці у її вихованні та побутовому забезпеченні. Свідок ОСОБА_8 зауважила, що з моменту народження дівчинки у 2022 році відповідач ОСОБА_2 жодного разу не виявив бажання побачитися з донькою, не привітав її з жодним святом, не цікавився станом її здоров`я та фізичним розвитком. За словами свідка, відповідач повністю усунувся від виконання батьківських обов`язків, демонструючи абсолютно байдуже ставлення до долі власної дитини, а малолітня ОСОБА_4 навіть не знає свого батька та не сприймає його як члена родини.

V. Оцінка Суду.
Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу (далі - СК) України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб, чи проживають вони спільно чи окремо. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно з положеннями ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
За приписами п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Судовим розглядом встановлено, що малолітня ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 . Її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Шлюб між батьками розірвано. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 10.04.2023 р. визначено місце проживання дитини разом з матір`ю.
Аналізуючи обставини справи та поведінку відповідача, суд виходить з того, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені чинники, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. 
Зазначена правова позиція викладена у постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про ухвалення судами рішень про позбавлення, поновлення батьківських прав».
Матеріали справи беззаперечно доводять, що відповідач ОСОБА_2 умисно та свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків з моменту народження дитини.
Даний факт підтверджується сукупністю досліджених судом письмових доказів, зокрема: характеристикою закладу дошкільної освіти (ясла-садок) № 651 м. Києва, з якої вбачається, що малолітня ОСОБА_4 відвідує дитячий садок з вересня 2024 року, проте батько жодного разу не приводив і не забирав дитину, не цікавився її навчально-виховною діяльністю, успіхами та розвитком; довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів від 09.12.2025 р., відповідно до якої відповідач має тривалу заборгованість - 33 місяці, що в грошовому еквіваленті становить 84 371 грн. 26 коп.
Тривале невиконання аліментних обов`язків свідчить про повне ігнорування відповідачем обов`язку матеріального утримання дитини (ст. 180 СК України); показаннями свідка ОСОБА_8 , яка підтвердила суду, що ОСОБА_2 свідомо та умисно уникає спілкування з донькою, не бере жодної участі в її житті та проявляє байдужість до її долі.
Суд приймає до уваги показання свідка ОСОБА_8 , оскільки вони є послідовними, логічними, не містять суперечностей та повністю відображають реальні обставини виховання малолітньої дитини.
Окрему увагу суд звертає на процесуальну поведінку відповідача в минулому. Наявність ухвал суду щодо позовів ОСОБА_2 про оспорювання батьківства (залишено без розгляду за його ж заявою) та про припинення стягнення аліментів (залишено без руху) свідчить про те, що відповідач замість проявлення турботи про дитину вчиняв дії, спрямовані на юридичне розірвання зв`язку з нею та звільнення себе від будь-яких обов`язків.
Суд зазначає, що ухилення від виконання батьківських обов`язків у розумінні п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України має місце за наявності винної поведінки батька, тобто свідомого та умисного нехтування своїми обов`язками щодо дитини. Така поведінка повинна бути тривалою, системною та свідчити про стійке небажання брати участь у житті дитини.
Досліджені у справі докази у своїй сукупності підтверджують саме таку поведінку відповідача. Зокрема, відповідач не підтримував жодних стосунків із дитиною з моменту її народження, не відвідував її, не забезпечував участі у вихованні, не надавав матеріальної допомоги, а також не вжив жодних заходів для налагодження сімейних зв`язків.
Додатковим і вирішальним підтвердженням умислу відповідача є подана ним до суду письмова заява, у якій він повністю визнав позов про позбавлення його батьківських прав та просив розглядати справу без його участі.
Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову відповідачем у даній категорії справ свідчить про відсутність у нього будь-якого прагнення змінити свою поведінку та зберегти статус батька.
Суд враховує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом сімейно-правового характеру, який застосовується у виняткових випадках, коли позитивного результату досягти неможливо. Водночас, під час вирішення таких спорів пріоритетним є принцип забезпечення «найкращих інтересів дитини», закріплений у ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.
У рішенні Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) у справі «Мамчур проти України» зазначено, що оцінка загальних інтересів дитини є надзвичайно важливою. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути докладена до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
У справі «Хант проти України» ЄСПЛ наголосив, що акцент має бути зроблений на об`єктивній оцінці поведінки батьків, оскільки право батьків і дитини бути разом становить фундаментальний елемент сімейного життя. Проте, якщо батьки демонструють повну відсутність інтересу до дитини та нехтують своїми обов`язками, розірвання сімейних зв`язків є виправданим.
Враховуючи, що ОСОБА_2 не проявляє жодного батьківського піклування, дитина через його бездіяльність обмежена у своїх правах (зокрема, зафіксовано факт відмови у перетині державного кордону через відсутність згоди батька), а сам відповідач добровільно погоджується на позбавлення прав, суд вважає, що збереження за ним батьківських прав суперечить інтересам малолітньої ОСОБА_3 .
Позбавлення відповідача батьківських прав у даному випадку є єдиним дієвим засобом захисту прав дитини та створення умов для її повноцінного виховання матір`ю, яка повністю виконує свої обов`язки, характеризується позитивно, має постійний дохід (ФОП) та піклується про здоров`я доньки.
Висновок органу опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав повністю узгоджується з матеріалами справи та приймається судом.

VІ. Розподіл судових витрат.
У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, згідно з п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», особи з інвалідністю I та II груп звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є особою з інвалідністю з дитинства II групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 , виданим УПСЗН м. Прилуки. 
З огляду на наявність у відповідача законодавчо встановлених пільг щодо сплати судового збору, судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп. не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а відноситься на рахунок держави
Керуючись ст.ст.4,10,12,13,76,141,263-266, ст.ст.150,164-166 СК України, суд –

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи: Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав - задовольнити повністю.
Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Роз`яснити ОСОБА_2 , що позбавлення батьківських прав не звільняє його від обов`язку утримання дитини, а також те, що він має право звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни своєї поведінки та ставлення до виховання дитини.
Судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 коп. віднести на рахунок держави у зв`язку зі звільненням відповідача ОСОБА_2 від його сплати на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як особи з інвалідністю II групи.
Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач –  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ).

Відповідач – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 ). 

Орган, що бере участь у справі – Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації(юридична адреса: 03020, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 41, код ЄДРПОУ 37485506) 

Суддя: В.Г.Павлов