Справа 688/1978/26 
№ 1-кп/688/205/26 

Вирок
Іменем України

02 червня 2026 року         м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді    ОСОБА_1 ,
з участю секретаря 
судового засідання    ОСОБА_2 ,
прокурора     ОСОБА_3 ,
обвинуваченого    ОСОБА_4 ,
потерпілих     ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №12026244000000463 по обвинуваченню 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Дібрівка, Іршавського району Закарпатської області, громадянина України (паспорт серії НОМЕР_1 від 12 лютого 1999 року, РНОКПП НОМЕР_2 ), з повною загальною середньою освітою, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.162, ч.1 ст.122 КК України,
в с т а н о в и в:

Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.
12 квітня 2026 року близько 23год 10хв, у ОСОБА_4 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, виник злочинний умисел спрямований на незаконне проникненні до житла, а саме житлового будинку розташованого по АДРЕСА_2 , з метою з`ясування виниклих раніше неприязних відносин з ОСОБА_5 , який проживає у зазначеному будинку.
Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на незаконне проникнення до житла, ОСОБА_4 о 23год 15х підійшов до вікна зазначеного будинку, який належить на праві приватної власності ОСОБА_6 , та почав кричати та погрожуючи розбиттям вікон вимагати відчинити йому двері. 
Незважаючи на дії мешканки даного будинку ОСОБА_7 припинити протиправні дії, ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що він порушує недоторканість володіння особи, в порушення вимог ст. 30 Конституції України, яка не допускає проникнення до житла чи іншого володіння особи, діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, без згоди та всупереч волі законного власника та користувача, силою потягнув привідчинені ОСОБА_7 вхідні двері та застосувавши фізичне насильство відносно останньої, що виразилось у відштовхуванні її в середину будинку з проходу, не реагуючи на прохання покинути територію домоволодіння та вимоги не заходити до будинку, незаконно проник всередину приміщення будинку, що розташований по АДРЕСА_2 , чим грубо порушив конституційне право власника ОСОБА_6 на недоторканість житла.
Отже, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.162 Кримінального кодексу України, а саме: незаконне проникнення до житла, що порушує недоторканність житла громадян, вчинене із застосуванням насильства.
Окрім цього, 12 квітня 2026 року близько 23год 20хв, ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, незаконно проникнувши у приміщення будинку, який розташований по АДРЕСА_2 , з метою нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 пройшов до спальної кімнати, в якій останній лежав на дивані. 
Не зважаючи на присутність у кімнаті ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та трьох малолітніх дітей: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , висловлюючись в їх присутності словами нецензурної лайки, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, із застосуванням фізичної сили наніс не менш як 4 удари кулаком правої руки в ділянку обличчя ОСОБА_5 , чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді: множинних переломів кісток лицевого черепа (латеральної стінки правої орбіти, медіальної стінки лівої орбіти, кісток носу, усіх стінок обох верхньощелепних пазух, перелому основи суглобового відростка нижньої щелепи справа, перелому тіла нижньої щелепи зліва), синця в ділянці тіла та кута нижньої щелепи зліва, синця на поверхні правої щоки, синців навколо обох очей, які утворилися від, щонайменше, трьох ударних травмуючи дій та в сукупності відносяться до тілесних ушкоджень середнього степеня тяжкості, як такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я. 
Отже, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч.1 ст.122 Кримінального кодексу України, а саме: заподіяння умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.162, ч.1 ст.122 КК України, визнав повністю, підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, зокрема спосіб вчинення інкримінованих йому органом досудового розслідування кримінальних правопорушень, які відповідають дійсності, зокрема спосіб проникнення в будинок, висловлювання нецензурної лайки в присутності інших осіб, у т.ч. дітей, спосіб та механізм нанесення ОСОБА_5 ударів, а також спричинення останньому тілесних ушкоджень. У вчиненому щиро кається, свою протиправну поведінку засуджує.
Обвинувачений просив суд призначити йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України, тобто звільнити його від відбуття покарання з випробуванням.
Прокурор зазначив, що у судовому засіданні достеменно встановлено, що інкриміновані протиправні діяння вчинено обвинуваченим, тому просить суд визнати його винуватим та призначити покарання за ч.2 ст.162 та ч.1 ст.122 КК України у виді позбавлення волі в межах санкцій даних статтей. Запобіжний захід відносно обвинуваченого, до вступу вироку в законну силу, не застосовувати.
Потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зазначили, що претензій до ОСОБА_4 немає, просили суворо не карати, цивільні позови заявляти не будуть. 

Підстави, за яких суд не досліджує докази сторони обвинувачення та захисту, а також уважає доведеною винуватість поза розумним сумнівом.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті. При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.
Тож, беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений ОСОБА_4 , правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.
Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дійшов висновку щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.162 Кримінального кодексу України, а саме: незаконне проникнення до житла, що порушує недоторканність житла громадян, вчинене із застосуванням насильства, а також ч.1 ст.122 Кримінального кодексу України – заподіяння умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
У судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, засудив свою протиправну поведінку. Крім того, протягом усього строку досудового розслідування, також визнавав свою винуватість, у зв`язку з чим, на думку суду, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття.
Обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння, а також вчинення кримінального правопорушення в присутності дитини.

Мотиви призначення покарання.
За змістом статей 50, 65 КК України особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.
Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.
Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.
Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_12 , суд відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відносяться до категорій нетяжких злочинів відповідно до ст.12 КК України, їх вид та суспільну небезпечність.
Також, суд бере до уваги вже наведені відомості про особу обвинуваченого, який винуватість у вчиненні злочину визнав, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, бажає виправити свою протиправну поведінку, думку ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які просили суворо не карати обвинуваченого та не позбавляти його волі, а також висновок органу пробації про можливість виправлення ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства.
Урахувавши зазначені обставини, наявність обставини, що пом`якшує покарання, а також відсутність таких, що його обтяжують, суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання в межах санкцій ч.1 ст.121 КК України та ч.2 ст.162 КК України у виді позбавлення волі.
З врахуванням положень ч.1 ст.75 КК України суд звільняє ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк, та покладає на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.ч.1, 3 ст.76 цього Кодексу.
Таке покарання, на переконання суду, відповідає положенням статей 65-68 КК України та буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, відповідатиме особистості обвинуваченого та є достатнім, для досягнення, відповідно до ст.50 КК України мети покарання.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Цивільний позов у рамках даного кримінального провадження не заявлено.
Підстав для застосування запобіжного заходу ОСОБА_4 немає.
Питання речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.17, ч. 2 ст.373, ст.374, 474, 475 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.122, ч.2 ст.162КК України, та призначити йому покарання у виді:
- за ч.1 ст.122 КК України – 2 (два) роки позбавлення волі;
- за ч.2 ст.162 КК України – 2 (два) роки позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю вказаних злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки. 
Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на 1 (один) рік, якщо протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до п.п.1, 2 ч.1, п.п.2, 4 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: 
- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.
Роз`яснити ОСОБА_4 , що іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.
До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_4 не застосовувати.
Речові докази: оптичний диск із відеозаписами нагрудних відео реєстраторів працівників поліції – залишити в матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений до Хмельницького апеляційного суду через Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Відповідно до ч. 2 ст.394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та його захиснику, потерпілому, прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Головуючий: