СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА  

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ун. № 587/17/26
пр. № 2/759/6741/26

08 червня 2026 року м. Київ

Святошинський районний суд міста Києва у складі головуючої судді Горбенко Н.О., за участю секретаря судового засідання Чугай В.М., за відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:
У січні 2026 року за підсудністю від Сумського районного суду Сумської області до Святошинського районного суду міста Києва надійшла цивільна справа за позовною заявою Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами у загальному розмірі 202 206 грн 65 коп.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що 12.12.2020 між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2001763223801. Окрім цього, 11.03.2024 між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 було також укладено кредитний договір № 1024905505.
За умовами укладених кредитних договорів АТ «ПУМБ» зобов`язалося надати ОСОБА_1 кредит, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за його використання та виконати інші обов`язки, передбачені договорами.
АТ «ПУМБ» своє зобов`язання за договорами виконало належним чином, надавши у розпорядження ОСОБА_1 погоджену суму кредитних коштів. У свою чергу, ОСОБА_1 свої обов`язки за договорами належним чином не виконав, що призвело до утворення заборгованості: 1) за кредитним договором № 2001763223801 від 12.12.2020 у загальному розмірі 98 236 грн 97 коп., з яких: 62 899 грн 99 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 35 336 грн 98 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 2) за кредитним договором № 1024905505 від 11.03.2024 у загальному розмірі 103 969 грн 68 коп., з яких: 74 989 грн 74 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 8 грн 94 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 28 971 грн 00 коп. - заборгованість за комісією.
З урахуванням вищевикладеного, АТ «ПУМБ» просило стягнути з ОСОБА_1 вказану суму заборгованості та вирішити питання про розподіл судових витрат.
У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О.
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 09 лютого 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 
Оскільки позов подано в електронній формі через електронний кабінет, примірник позовної заяви разом із доданими до неї матеріалами позивачем направлений відповідачу на адресу його зареєстрованого місця проживання, що відповідає інформації, отриманої за відомостями з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери, у відповідності до вимог ст.ст. 43, 177 ЦПК України, про що в матеріалах справи наявні бланк опису вкладення, завірений відповідним відділенням зв`язку, разом з фінансовим чеком про відправлення.
Зі змісту відповіді № 2319768 від 09.02.2026 вбачається, що в Єдиній інформаційній системі соціальної сфери наявні відомості щодо реєстрації ОСОБА_1 як внутрішньо переміщеної особи. Місцем фактичного проживання ОСОБА_1 зазначено АДРЕСА_1 .
Ухвала суду від 09 лютого 2026 року неодноразово направлялась відповідачу ОСОБА_1 на його фактичне місце проживання як внутрішньо переміщеної особи згідно з відомостями Єдиної інформаційної системі соціальної сфери - АДРЕСА_1 .
Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, відповідні поштові відправлення було повернуто до суду без вручення у зв`язку із закінченням терміну зберігання.
Частина 1 статті 131 ЦПК України зобов`язує учасників судового процесу повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.
У постановах від 14.08.2020 та від 13.01.2020 у справі №910/22873/17 Верховний суд зазначав, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.
Суд також звертає увагу, що листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування.
Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 (провадження № 61-11723св22).
Суд зауважує, що наразі у суду відсутні можливості сповіщення відповідача за допомогою інших засобів зв`язку, а подальші, додаткові дії щодо направлення виклику відповідачу до суду за місцем його реєстрації призведуть лише до несвоєчасності розгляду справи.
Правом на подання відзиву у встановлений судом строк відповідач не скористався, про наслідки ненадання учасником справи заяв по суті справи у встановлений судом строк був повідомлений в ухвалі про відкриття провадження у справі.
Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Станом на дату розгляду справи на адресу суду клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін учасниками справи не подавалися.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв`язку із розглядом справи без повідомлення (виклику) сторін.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Щодо кредитного договору № 2001763223801 від 12.12.2020
Судом встановлено, що 12.12.2020 ОСОБА_1 звернувся до АТ «ПУМБ» із заявою про приєднання до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Зазначена заява особисто підписана ОСОБА_1 .
У цій заяві ОСОБА_1 засвідчив, що безумовно та беззастережно приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка була розміщена на офіційному сайті банку у відповідній редакції, а також підтвердив ознайомлення зі змістом договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та невід`ємними його частинами (заявою про приєднання, тарифами банку тощо), розуміння змісту цих документів та отримання їх примірників.
На підставі договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб ОСОБА_1 у підписаній заяві виклав волевиявлення на відкриття банківського рахунку на його ім`я з випуском за цим рахунком кредитної картки та здійснення кредитування цього рахунку на наступних умовах: тип кредиту - кредитний ліміт, розмір кредитного ліміту - 30 000 грн 00 коп., строк кредитування - 12 місяців з автоматичною пролонгацією; процентна ставка за використання кредиту - 47,88% 
У той же день, 12.12.2020, ОСОБА_1 ознайомився та особисто підписав паспорт споживчого кредиту, який містить вичерпну інформацію щодо специфікації кредитного продукту, який надається ОСОБА_1 на підставі цього договору.
Таким чином, судом встановлено, що 12.12.2020 внаслідок приєднання ОСОБА_1 між ним та АТ «ПУМБ» було укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 2001763223801 від 12.12.2020. На підставі цього договору між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 виникло, серед іншого, кредитне зобов`язання, за умовами якого АТ «ПУМБ» мало здійснити кредитування рахунку ОСОБА_1 шляхом встановлення кредитного ліміту та забезпечення можливості використання кредитних коштів у межах цього ліміту, а ОСОБА_1 зобов`язався у випадку використання кредитних коштів повернути їх та сплатити проценти за їх використання.
Зі змісту заяви про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 2001763223801 від 12.12.2020 судом встановлено, що 12.12.2020 уповноваженими особами АТ «ПУМБ» було надано дозвіл на відкриття банківського рахунку на ім`я ОСОБА_1 , випуск кредитної картки за цим рахунком та здійснення кредитування цього рахунку на вищезазначених умовах. 
На підставі договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб на ім`я ОСОБА_1 було відкрито банківський рахунок № НОМЕР_1 , а також здійснено емітування кредитної картки № НОМЕР_2.
Зі змісту довідки про збільшення кредитного ліміту вбачається, що 12.12.2020 на рахунку ОСОБА_1 було встановлено кредитний ліміт у розмірі 30 000 грн 00 коп., який у подальшому поступово було збільшено до 62 900 грн 00 коп.
Зі змісту виписки за банківським рахунком, відкритим на ім`я ОСОБА_1 , вбачається, що ОСОБА_1 вільно використовував кошти кредитного ліміту для задоволення особистих (споживчих) потреб. Окрім цього, ОСОБА_1 забезпечував поповнення свого рахунку з метою подальшого списання АТ «ПУМБ» грошових коштів в якості погашення кредитної заборгованості.
Обставини поповнення ОСОБА_1 свого банківського рахунку для подальшого списання банком грошових коштів в якості погашення заборгованості за тілом кредиту та процентами за використання кредитних коштів свідчать про визнання ОСОБА_1 грошового зобов`язання перед АТ «ПУМБ», що виникло на підставі вищезазначеного кредитного договору та використання коштів кредитного ліміту.
Таким чином, судом встановлено, що АТ «ПУМБ» належним чином виконало своє зобов`язання за кредитним договором № 2001763223801 від 12.12.2020, відкривши на ім`я ОСОБА_1 банківський рахунок, випуск кредитної картки, встановивши кредитний ліміт на цьому рахунку та забезпечивши ОСОБА_1 вільну можливість використання коштів кредитного ліміту для задоволення споживчих потреб.
Дослідженням виписки за банківським рахунком та розрахунку заборгованості встановлено, що внесених ОСОБА_1 грошових коштів було недостатньо для повернення кредиту та сплати процентів за його використання, що призвело до прострочення грошового зобов`язання та утворення заборгованості.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Таким чином, судом встановлено факт порушення ОСОБА_1 свого зобов`язання з повернення заборгованості за кредитним договором.
Зі змісту розрахунку заборгованості вбачається, що внаслідок порушення ОСОБА_1 свого зобов`язання за кредитним договором № 2001763223801 від 12.12.2020 виникла заборгованість у загальному розмірі 98 236 грн 97 коп., з яких: 62 899 грн 99 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 35 336 грн 98 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом.
Аналізуючи обґрунтованість розміру заборгованості відповідача за кредитним договором, суд звертає увагу, що належним чином дослідити поданий стороною доказ розрахунку заборгованості за кредитним договором, перевірити його та оцінити в сукупності і взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду (постанова КЦС ВС від 25.05.2022 у справі № 219/7527/16-ц).
Кредитна заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву. Суд першої інстанції у межах наданих йому процесуальним законодавством повноважень не позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, якщо не погоджується з розрахунком, наданим позивачем, оскільки незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі (постанова КЦС ВС від 07.06.2023 у справі № 234/3840/15-ц).
Зважаючи на умови кредитування, що були погоджені сторонами, обставини часткового виконання ОСОБА_1 свого зобов`язання, суд погоджується з наданим розрахунком заборгованості, вважає такий розрахунок правильним та обґрунтованим.
Таким чином, позивачем доведено факт укладення кредитного договору № 2001763223801 від 12.12.2020 з ОСОБА_1 , виконання свого зобов`язання за цим договором, порушення ОСОБА_1 свого зобов`язання за цим договором та обґрунтовано виникнення заборгованості у загальному розмірі 98 236 грн 97 коп., з яких: 62 899 грн 99 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 35 336 грн 98 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом. У зв`язку з викладеним суд доходить висновку про необхідність задоволення цієї частини позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» суми заборгованості за кредитним договором № 2001763223801 від 12.12.2020 у загальному розмірі 98 236 грн 97 коп.
Щодо кредитного договору № 1024905505 від 11.03.2024
Судом встановлено, що 11.03.2024 між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 в електронній формі було підписано заяву на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 1024905505. Заява підписана ОСОБА_1 шляхом введення одноразового OTP-паролю, який був надісланий інформаційно-комунікаційною системою банку на його номер мобільного телефону.
Підписанням цієї заяви ОСОБА_1 безумовно та беззастережно прийняв публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка була розміщена у відповідній редакції на офіційному сайті банку, підтвердив ознайомлення зі змістом цього договору та додатками до нього (зокрема, тарифами банку) та погодився з усіма умовами банківського обслуговування.
У заяві на приєднання № 1024905505 від 11.03.2024 між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 було досягнуто також згоди на надання споживчого кредиту на наступних умовах: сума кредиту - 90 000 грн 00 коп., строк кредитування - 24 місяці; спосіб надання кредиту - шляхом безготівкового переказу на інший рахунок ОСОБА_1 , відкритий в АТ «ПУМБ»; фіксована процентна ставка за користування кредитом - 0,01% річних; щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості - 2,22%.
У той же день, 11.03.2024, ОСОБА_1 ознайомився та підписав паспорт споживчого кредиту, який містить вичерпну інформацію щодо специфікації кредитного продукту, який надається ОСОБА_1 на підставі цього договору.
Таким чином, судом встановлено, що 11.03.2024 внаслідок приєднання ОСОБА_1 між ним та АТ «ПУМБ» було укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, на підставі якого між ними, серед іншого, виникло кредитне зобов`язання на вищезазначених умовах.
Зі змісту платіжної інструкції від 11.03.2024, виписки за банківським рахунком, відкритим на ім`я ОСОБА_1 , судом встановлено, що 11.03.2024 АТ «ПУМБ» здійснило переказ грошових коштів у сумі 90 000 грн 00 коп. на рахунок ОСОБА_1 . Призначенням платежу було зазначено надання кредитних коштів за договором № 1024905505 від 11.03.2024, за позикою ОСОБА_1 .
Таким чином, судом встановлено, що АТ «ПУМБ» належним чином виконало своє зобов`язання за кредитним договором № 1024905505 від 11.03.2024, надавши у розпорядження ОСОБА_1 погоджену суму кредитних коштів.
Зі змісту розрахунку заборгованості, виписки за банківським рахунком судом встановлено, що ОСОБА_1 лише частково виконав свої обов`язки за кредитним договором щодо повернення кредиту, сплати процентів за його використання та комісії за обслуговування.
Обставини часткового виконання ОСОБА_1 свого зобов`язання свідчить про визнання ним факту укладення кредитного договору, виникнення кредитного зобов`язання та отримання кредитних коштів.
Водночас, сплачених ОСОБА_1 грошових коштів було недостатньо для своєчасного повернення кредиту та сплати інших платежів, що призвело до прострочення грошового зобов`язання та утворення заборгованості.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Таким чином, судом встановлено факт порушення ОСОБА_1 свого зобов`язання з повернення заборгованості за кредитним договором.
Зі змісту розрахунку заборгованості вбачається, що внаслідок порушення ОСОБА_1 свого зобов`язання за кредитним договором № 1024905505 від 11.03.2024 виникла заборгованість у загальному розмірі 103 969 грн 68 коп., з яких: 74 989 грн 74 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 8 грн 94 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 28 971 грн 00 коп. - заборгованість за комісією за обслуговування кредиту.
Аналізуючи обґрунтованість розміру заборгованості відповідача за кредитним договором, суд звертає увагу, що належним чином дослідити поданий стороною доказ розрахунку заборгованості за кредитним договором, перевірити його та оцінити в сукупності і взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду (постанова КЦС ВС від 25.05.2022 у справі № 219/7527/16-ц).
Кредитна заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву. Суд першої інстанції у межах наданих йому процесуальним законодавством повноважень не позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, якщо не погоджується з розрахунком, наданим позивачем, оскільки незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі (постанова КЦС ВС від 07.06.2023 у справі № 234/3840/15-ц).
Зважаючи на умови кредитування, що були погоджені сторонами, обставини часткового виконання ОСОБА_1 свого зобов`язання, суд погоджується з наданим розрахунком заборгованості, вважає такий розрахунок правильним та обґрунтованим лише в частині розрахунку заборгованості за тілом кредиту та процентами за користування кредитом.
Нарахування комісії за обслуговування кредиту, як і вимоги про стягнення заборгованості зі сплати цієї комісії, суд вважає необґрунтованими з огляду на наступне.
У постанові ВП ВС від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 зроблено висновок, що законодавство про споживче кредитування не забороняє банкам встановлювати комісію за обслуговування кредиту. У той же час, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до правової позиції викладеної Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 06.11.2023 у справі № 204/224/21, якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язанні з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування».
Аналогічний висновок також було зроблено у Постанові КЦС ВС від 29.11.2023 у справі № 461/2857/20.
Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).
У Постанові КЦС ВС від 08.03.2023 у справі № 204/2820/21 було зроблено висновок, що встановивши у кредитному договорі сплату комісійної винагороди за обслуговування кредиту щомісячними платежами, банк не повідомив, які саме послуги за вказану плату надаються позичальнику, а розмір такої комісійної винагороди, з огляду на обставини справи (зокрема, розмір кредиту та процентів), вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що оспорювані умови кредитного договору є несправедливими.
Аналогічні висновки щодо нікчемності положень кредитного договору про встановлення обов`язку споживача сплати щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості викладені у постановах КЦС ВС від 25.01.2023 у справі № 752/4008/20, Київського апеляційного суду від 14.03.2023 у справі № 370/3031/21, від 29.05.2023 у справі № 754/916/19. При цьому судом враховано, що вказані висновки стосувалися положень кредитного договору, укладеного саме з АТ «ПУМБ».
Обов`язок ОСОБА_1 щомісячно сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості було передбачено п. 5 Розділу 1 заяви на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 1024905505 від 11.03.2024. Разом з тим, ані сама заява, ані додатки до неї, у тому числі паспорт споживчого кредиту, графік платежів, не містять конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг, за які ОСОБА_1 має сплачувати комісію. При цьому, у заяві міститься положення про те, що АТ «ПУМБ» не рідше одного разу на місяць зобов`язано безоплатно надавати окремі послуги, зокрема, надавати інформацію щодо платіжних операцій, виписку за рахунком тощо.
Заява № 1024905505 від 11.03.2024 містить підтвердження тих обставин, що ОСОБА_1 ознайомився та погодився з умовами публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в редакції, що була чинною на момент підписання заяви. Цей документ у відповідній редакції долучено до матеріалів позовної заяви.
Водночас, при дослідженні публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб у редакції, що діяла станом на 11.03.2024, судом так само не встановлено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг, за надання яких ОСОБА_1 має сплачувати щомісячну комісію. Лише у п. 5.7.3 Частини 5 Розділу ІІ Публічної пропозиції зазначається, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості за споживчим кредитом встановлюється за послуги банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення споживчого кредиту, розрахунково-касове обслуговування, надання консультаційних та інформаційних послуг. Проте такий перелік банківських послуг немає конкретного характеру та не дозволяє встановити, що комісія сплачується лише за послуги, які згідно з законодавством не мають надаватися безоплатно.
Оскільки ані положення заяви № 1024905505 від 11.03.2024, ані додатки до неї, ані положення публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, ані будь-які інші докази, що були долучені до позовної заяви, не дають можливості встановити, що між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 було погоджено конкретний перелік додаткових та супутніх банківських послуг, за надання яких ОСОБА_1 має сплачувати щомісячно комісію, а також встановити, що такі послуги не належать до переліку послуг, які банк згідно з чинним законодавством має надавати безоплатно, то положення кредитного договору № 1024905505 від 11.03.2024 про встановлення обов`язку ОСОБА_1 сплачувати щомісячно комісію за обслуговування кредитної заборгованості суд вважає нікчемними та такими, що вносять необґрунтований дисбаланс у співвідношення прав та обов`язків сторін зобов`язання.
Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх. Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу, набуття, зміни, встановлення, припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023 року у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21).
Аналогічні висновки щодо нікчемності положень заяви-договору, якими встановлено обов`язок позичальника зі сплати комісії за обслуговування кредиту викладено у постанові КЦС ВС від 10.01.2024 у справі № 727/5461/23.
Оскільки положення кредитного договору № 1024905505 від 11.03.2024 щодо обов`язку ОСОБА_1 щомісячно сплачувати на користь АТ «ПУМБ» комісію за обслуговування кредиту є нікчемними, то позовні вимоги в частині стягнення заборгованості зі сплати такої комісії не можуть бути задоволені.
Таким чином, позивачем доведено факт укладення кредитного договору № 1024905505 від 11.03.2024 з ОСОБА_1 , виконання свого зобов`язання за цим договором, порушення ОСОБА_1 свого зобов`язання за цим договором, а також обґрунтовано виникнення заборгованості лише у розмірі 74 998 грн 68 коп., з яких 74 989 грн 74 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 8 грн 94 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом. Позивачем не обґрунтовано правомірності нарахування заборгованості зі сплати комісії за обслуговування кредитної заборгованості, а тому позовні вимоги про стягнення цієї заборгованості не підлягають задоволенню.
Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору або отримання права вимоги за цим договором та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов?язань, а на відповідача - обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
З урахуванням вищевикладеного, суд за результатами повного, всебічного дослідження матеріалів позовної заяви, на основі достатньої сукупності належних, допустимих та достовірних доказів приходить до висновку, що позивачем доведено факт укладення кредитних договорів з ОСОБА_1 , доведено факт порушення ОСОБА_1 свого зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплати процентів за їх використання, а також доведено і обґрунтовано виникнення заборгованості за цими договорами у загальному розмірі 173 235 грн 65 коп. Вимоги щодо стягнення заборгованості зі сплати комісії за обслуговування кредиту суд вважає необґрунтованими та безпідставними.
На підставі викладеного суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог.
Щодо судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Позивач надає суду платіжну інструкцію № 333 від 12.12.2025, зі змісту якої вбачається, що АТ «ПУМБ» здійснило платіж у розмірі 2 422 грн 40 коп. на сплату судового збору за подачу позовної заяви до Сумського районного суду Сумської області до ОСОБА_1 . 
Інших судових витрат сторонами справи не заявлено.
При передачі справи за підсудністю Сумським районним судом Сумської області надано підтвердження зарахування суми сплаченого судового збору до спеціального фонду державного бюджету України.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, судові витрати у межах сплаченого судового збору підлягають стягненню із відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 2 123 грн 23 коп.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 13, 14, 82, 223, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :
Позовну заяву Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; фактичне місце проживання як внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (код ЄДРПОУ: 14282829; місцезнаходження: м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4) суму заборгованості за:
- кредитним договором № 2001763223801 від 12.12.2020 у загальному розмірі 98 236 (дев`яносто вісім тисяч двісті тридцять шість) гривень 97 копійок, з яких: 62 899 (шістдесят дві тисячі вісімсот дев`яносто дев`ять) гривень 99 копійок - заборгованість за тілом кредиту; 35 336 (тридцять п`ять тисяч триста тридцять шість) гривень 98 копійок - заборгованість за процентами за користування кредитом;
- кредитним договором № 1024905505 від 11.03.2024 у загальному розмірі 74 998 (сімдесят чотири тисячі дев`ятсот дев`яносто вісім) гривень 68 копійок, з яких 74 989 (сімдесят чотири тисячі дев`ятсот вісімдесят дев`ять) гривень 74 копійки - заборгованість за тілом кредиту; 8 (вісім) гривень 94 копійки - заборгованість за процентами за користування кредитом.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; фактичне місце проживання як внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (код ЄДРПОУ: 14282829; місцезнаходження: м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 123 (дві тисячі сто двадцять три) гривні 23 копійки.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 08 червня 2026 року.

Суддя         Н.О.Горбенко