Справа №461/5050/25 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2026 року          м.Львів

Галицький районний суд м. Львова в складі:
головуючого судді Романюка В.Ф., 
з участю: секретаря судового засідання Салика С.М., 
представника позивача Ковалишин Н.О.,
представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради (адреса місцезнаходження: 79000, м. Львів, вул. Ф. Ліста, 1; ЄДРПОУ: 20847537) до ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса проживання: АДРЕСА_2 ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Львівське комунальне підприємство «Старий Львів» (адреса місцезнаходження: 79008, м. Львів, вул. Сербська, 15; ЄДРПОУ: 20782401), Львівська міська рада (адреса місцезнаходження: 79008, м. Львів, пл. Ринок, 1; ЄДРПОУ: 04055896) про виселення із самовільно зайнятого жилого приміщення, -    
в с т а н о в и в:
Позивач – Галицька районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до суду із позовною заявою до відповідача –  ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Львівське комунальне підприємство «Старий Львів», Львівська міська рада, в якому просить виселити  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з квартири АДРЕСА_3 , а також стягнути з відповідача судові витрати в сумі 3028 грн.
В обґрунтування поданого позову покликається на те, що відповідно до інформаційної довідки, виданої ЛКП «Старий Львів» 20.05.2025, квартира АДРЕСА_3 розташована на другому поверсі триповерхового житлового будинку, вхід в квартиру здійснюється з балкону загального користування. Зазначена квартира згідно поверхового плану від 20.08.1973 складається з житлової кімнати площею 11,80 кв.м. та кухні 13,70 кв.м. Загальна площа квартири 25,50 кв.м. 09.05.2025 року комісією в складі заступника директора ЛКП «Старий Львів» та майстрів дільниць з виходом на місце за адресою: АДРЕСА_4 проведено обстеження та складено Акт про те, що мешканець квартири АДРЕСА_5 ОСОБА_2 самовільно, без наявних документів, які надавали б право на проживання займає зазначену квартиру. 09.05.2025 року ЛКП «Старий Львів» скеровано ОСОБА_2 рекомендованою кореспонденцією (трекінг 7900800262557) попередження від 09.05.2025 р. №283, в якому зобов`язувало у десятиденний термін звільнити самовільно зайняту квартиру АДРЕСА_3 . 20.05.2025 року комісією в складі заступника директора ЛКП «Старий Львів» та майстрів дільниць з виходом на місце за адресою: АДРЕСА_4 проведено обстеження та складено Акт про те, що мешканець квартири АДРЕСА_5 ОСОБА_2 самовільно, без наявних документів, які надавали б право на проживання займає зазначену квартиру. Ордер відповідачу не видавався, договір найму жилого приміщення укладений не був, а тому спірне приміщення ним використовується самовільно. 
Враховуючи наведене, просить позов задоволити. 
02 липня 2025 року від представника третьої особи ЛКП «Старий Львів» Любашевського В.П. надійшли пояснення щодо позову, в яких зазначає, що ЛКП «Старий Львів» позовні вимоги підтримує і додатково пояснює, що житлова квартира АДРЕСА_3 , за наявною в ЛКП «Старий Львів» інформацією, не є приватизованою і належить до комунальної власності міста Львова, зареєстровані особи за вказаною адресою не значаться (довідка додається). Відповідач у справі – ОСОБА_2 перебуває (проживає) в зазначеній квартирі без правовстановлюючих документів 
У судовому засіданні представник позивача Ковалишин Н.О. позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні до позову. Просила суд позовні вимоги задоволити. 
Представник відповідача Давидов О.А. у судовому засіданні позовні вимоги заперечив. 
Представник третьої особи ЛКП «Старий Львів» Любашевського В.П. у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі. Просив суд позов задоволити. 
Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані по справі докази, як на підтвердження позовних вимог так і на їх спростування, з`ясувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_3 розташована на другому поверсі триповерхового житлового будинку, вхід в квартиру здійснюється з балкону загального користування. Зазначена квартира згідно поверхового плану від 20.08.1973 складається з житлової кімнати площею 11,80 кв.м. та кухні 13,70 кв.м. Загальна площа квартири 25,50 кв.м.
09.05.2025 року комісією в складі заступника директора ЛКП «Старий Львів» та майстрів дільниць з виходом на місце за адресою: АДРЕСА_4 проведено обстеження та складено Акт про те, що мешканець квартири АДРЕСА_5 ОСОБА_2 самовільно, без наявних документів, які надавали б право на проживання займає зазначену квартиру.
09.05.2025 року ЛКП «Старий Львів» скеровано ОСОБА_2 рекомендованою кореспонденцією (трекінг 7900800262557) попередження від 09.05.2025 р. №283, в якому зобов`язувало у десятиденний термін звільнити самовільно зайняту квартиру АДРЕСА_3 .
20.05.2025 року комісією в складі заступника директора ЛКП «Старий Львів» та майстрів дільниць з виходом на місце за адресою: АДРЕСА_4 проведено обстеження та складено Акт про те, що мешканець квартири АДРЕСА_5 ОСОБА_2 самовільно, без наявних документів, які надавали б право на проживання займає зазначену квартиру.
Ордер відповідачу не видавався, договір найму жилого приміщення укладений не був, а тому спірне приміщення ним використовується самовільно.
В судовому засіданні встановлено, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 15 вересня 2026 року задоволено позов ОСОБА_2 до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням та зобов`язання надати дозвіл на переоформлення договору найму жилого приміщення, визнання основним квартиронаймачем.
Визнано за ОСОБА_2 право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .
Зобов`язано Галицьку районну адміністрацію Львівської міської ради надати дозвіл на переоформлення договору найму жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , визнавши ОСОБА_2 основним квартиронаймачем жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_2 .
Стягнуто з Галицької районної адміністрації Львівської міської ради на користь ОСОБА_2 1211,20 грн. витрат на оплату судового збору.
Постановою Львівського апеляційного суду від 03 березня 2026 року апеляційну скаргу Галицької районної адміністрації Львівської міської ради задоволено.
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 15 вересня 2025 року скасувано, ухвалено нове рішення.
В задоволенні позову ОСОБА_2 до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про зобов`язання надати дозвіл на переоформлення договору найму жилого приміщення, визнання основним квартиронаймачем відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Галицької районної адміністрації Львівської міської ради судовий збір в розмірі 1 816 грн 80 коп., сплачений за подання апеляційної скарги.
Відтак, суд звертає увагу на те, що житлова квартира АДРЕСА_3 не є приватизованою і належить до комунальної власності міста Львова, зареєстровані особи за вказаною адресою не значаться. 
Крім того, встановлено, що відповідачу ОСОБА_2 належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_6 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 15 вересня 2006 року державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори, зареєстроване в реєстрі за № 3- 1458.
Відповідно до ст. 4 ЖК України передбачено, що жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території України, утворюють житловий фонд. Житловий фонд включає, зокрема, жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд).
Статтею 5 ЖК України визначено, що державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих рад (житловий фонд місцевих рад).
Квартира АДРЕСА_3 перебуває у комунальній власності територіальної громади міста в особі Львівської міської ради.
Відповідно до ст. 116 ЖК України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.
При вирішенні спору щодо позбавлення особи права користування житловим приміщенням необхідно встановлювати характер спірних правовідносин, відрізняти норми, які регулюють різні за змістом відносини та застосовувати норми права, які регулюють саме цей вид правовідносин. У випадках коли спір стосується права користування державним чи комунальним житловим фондом, то ці правовідносини регулюються нормами ЖК Української РСР, а коли спір стосується права користування приватним житлом, то такі відносини регулюються також цивільним законодавством.
Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.
Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
За приписами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року пункт 50, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року, втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла.
Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі мати можливість, що її виселення було оцінене судом на предмет пропорційності у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції.
Разом з тим Верховний Суд звертає увагу на те, що у спірних правовідносинах права позивача як власника спірного майна захищені статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно зі статтею 327 Цивільного кодексу України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.
Згідно з ч.1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування Україні» територіальним громадам міст належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, житловий фонд, та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності.
Частиною 8 передбачено, що право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів.
Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини 1 статті 3, статті 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.
Відповідно до частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Частиною 1 статті 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до частини 1 статті 345 Цивільного кодексу України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності; приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.
Частиною 1 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.
Відповідно до ст. 5 ЖК України державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів відомств (відомчий житловий фонд). В пункті 27 рішення ЄСПЛ від 17 травня 2018 року у справі «Самов`яз проти України» зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене згідно із законом, не переслідує одну із законних цілей, наведених у пункті 2 статті 8 Конвенції, і не вважається необхідним у демократичному суспільстві. Будь-яка особа, якій загрожує виселення, повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування.
Крім того, згідно з рішенням ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися згідно із законом, воно повинне мати легітимну мету та бути необхідним у демократичному суспільстві. Якраз необхідність у демократичному суспільстві і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які, у свою чергу, мають бути відповідними і достатніми; для такого втручання має бути нагальна суспільна потреба, а втручання - пропорційним законній меті.
Отже, у своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання справедливого балансу між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.
Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Тобто має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року, "Кривенький проти України" від 16 лютого 2017 року).
Підсумовуючи висновки про принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, можна зробити висновок, що втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, можливе, якщо воно переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції.
Враховуючи, що відповідач самоправно зайняв квартиру АДРЕСА_3 , ордер на жиле приміщення останньому не видавався, вимога позивача про виселення відповідача із зазначеної квартири підлягає задоволенню.
З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню.
З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 3028 гривень.
Керуючись статтями 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, - 
в и р і ш и в:
Позов Галицької районної адміністрації Львівської міської ради (адреса місцезнаходження: 79000, м. Львів, вул. Ф. Ліста, 1; ЄДРПОУ: 20847537) до ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса проживання: АДРЕСА_2 ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Львівське комунальне підприємство «Старий Львів» (адреса місцезнаходження: 79008, м. Львів, вул. Сербська, 15; ЄДРПОУ: 20782401), Львівська міська рада (адреса місцезнаходження: 79008, м. Львів, пл. Ринок, 1; ЄДРПОУ: 04055896) про виселення із самовільно зайнятого жилого приміщення, - задоволити. 
Виселити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з квартири АДРЕСА_3 . 
Стягнути з  ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса проживання: АДРЕСА_2 ) на користь Галицької районної адміністрації Львівської міської ради (адреса місцезнаходження: 79000, м. Львів, вул. Ф. Ліста, 1; ЄДРПОУ: 20847537) судовий збір у сумі 3028 грн. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення..
Повний текст рішення складено 02 липня 2026 року. 

Головуючий суддя:        Романюк В.Ф.