ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2026 року	справа № 380/1343/26	

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Кузана Р.І. розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, - 

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) (далі – відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якому просить:
- визнати протиправним рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 , оформленого протоколом від 13 листопада 2025 року №111 про відмову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію";
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_5 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 , повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), від 07 листопада 2025 року про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та за наслідками її розгляду прийняти рішення про надання ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 07.11.2025 ОСОБА_1 особисто звернувся у Центр надання адміністративних послуг Новояворівської міської ради із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», адресованою на ім`я голови комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однак, з невідомих обставин позивачу було відмовлено відповідачем у наданні відстрочки після розгляду його заяви від 07.11.2025, про що позивач дізнався лише після подання його представником - адвокатом Шкарупською-Барановою Н.Б. двох адвокатських запитів від 28.11.2025 та від 19.12.2025, у яких представник позивача просила повідомити про результат розгляду заяви ОСОБА_1 про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та вказати чи надано йому відстрочку і якщо так внести відповідні відомості у систему «Резерв+», а якщо ні – вказати причини відмови. 
У відповідь на повторний адвокатський запит представника позивача від 19.12.2025 відповідач вказав, що протоколом №111 від 13.11.2025 комісія ухвалила рішення про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, а також таку відмову було скеровано позивачу засобами електронного поштового зв`язку на зазначену ним в заяві електронну пошту.
Позивач вважає, що фактичні обставини свідчать про те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 безпідставно та невмотивовано відмовив ОСОБА_1 у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації під час особливого періоду, на підставі п.3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» №3543-ХІІ. Водночас позивач вказує, що наявні усі підстави для задоволення його заяви від 07.11.2025 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період відповідно до п.3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» №3543-ХІІ, як чоловіка, на утриманні якого перебувають троє дітей віком до 18 років, оскільки він не має жодних заборгованостей із сплати аліментів. Враховуючи вказане, позовну заяву просить задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою судді від 02.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами. 
Відповідач подав відзив на позовну заяву, де просив у задоволенні позову відмовити. Вказав, що під час розгляду заяви військовозобов`язаного ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 3 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізації» комісією встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 . У шлюбі народилися двоє дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_4 23.02.2021. До заяви про надання відстрочки ОСОБА_1 долучено: свідоцтво про народження ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_7 , в графі мати зазначено « ОСОБА_6 », рішення суду про розірвання шлюбу (у даному рішенні суду не визначено місце проживання дочки ОСОБА_5 з батьком, що є військовозобов`язаним), довідка про відсутність відкритих виконавчих проваджень у Франківському ВДВС у м. Львові Львівського МУМЮУ, щодо стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 на утримання ОСОБА_5 . Дана довідка свідчить, що на виконанні лише у Франківському ВДВС ВДВС у м. Львові Львівського МУМЮУ не перебуває виконавче провадження, щодо стягнення аліментів з ОСОБА_1 , нотаріально посвідчена довідка від ОСОБА_6 від 10.05.2024, яка повідомляє про отримання допомоги на утримання дочки ОСОБА_5 за період з лютого 2024 по квітень 2024 року. Документів, що підтверджують встановлення факту перебування дитини ОСОБА_5 на утриманні військовозобов`язаного ОСОБА_1 за період з травня 2024 року по листопад 2025 року позивачем до заяви не долучено. Інших документів, які підтверджують, що ОСОБА_1 утримує та бере участь у вихованні неповнолітньої дочки ОСОБА_5 , позивачем не подано. 
Зазначає, що відповідно до ст. 109 Сімейного Кодексу України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Отже позивачем до заяви про надання відстрочки відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України не долучено письмовий договір між батьками про те, з ким з батьків будуть проживати діти, та про участь другого з батьків у їх вихованні. Згідно з протоколом № 111 від 13.11.2025 комісією прийнято рішення про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації у зв`язку із відсутністю підстав для надання відстрочки від призову ОСОБА_1 . З врахуванням викладеного просить в задоволенні позову відмовити повністю.
Від представника позивача надійшла відповідь на відзив та додаткові пояснення.
Від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.
Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позивач є батьком трьох дітей, які не досягли 18-ти річного віку, а саме: 
- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 ; 
- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 ;
- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 , 
Донька позивача ОСОБА_5 народилась в шлюбі з ОСОБА_6 , який розірваний на підставі рішення Франківського районного суду м. Львова від 07.04.2017 у справі №465/1002/17. Сини ОСОБА_4 та ОСОБА_3 народились в шлюбі позивача з ОСОБА_7 , що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_7 .
Позивач фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 разом з дружиною ОСОБА_7 та дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , що підтверджується копією Відомостей про зареєстрованих у житловому приміщені осіб від 06.11.2025 та копією Акту №90 від 06.11.2025.
ОСОБА_1 07.11.2025 звернувся у Центр надання адміністративних послуг Новояворівської міської ради із заявою на ім`я голови комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
До заяви позивач надав наступний перелік документів: Свідоцтва про народження трьох дітей; Дані з Єдиного реєстру боржників про відсутність стягнення аліментів; Паспорт; Військово-обліковий документ; Рішення про розірвання шлюбу та Свідоцтво про одруження; Нотаріальну заяву про те, що батько матеріально забезпечує дитину від попереднього шлюбу; Акт фактичного проживання; Витяг із системи “Резерв+”. Вказане не заперечується відповідачем та підтверджується наявним у справі Описом вхідного пакету документів, згідно з яким заяву подано 07.11.2025 та присвоєно реєстраційний номер 20251107-1011962.
За результатами розгляду вказаної заяви позивача комісією для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період при ІНФОРМАЦІЯ_2 прийнято рішення, оформлене протоколом №111 від 13.11.2025, яким відмовлено позивачу в надані відстрочки у зв`язку з відсутністю письмового договору між батьками про те, з ким будуть проживати діти та участь другого з батьків у їх вихованні. 
Не погодившись із таким рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 про відмову в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", позивач звернувся до суду із цим позовом.
При вирішенні спору суд керувався таким.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Указом Президента України від 24.02.2022 за № 64/2022 «Про введення воєнного стану у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні» введений воєнний стан.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України.
На момент розгляду цієї адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, а тому суд застосовує законодавство, що регулює порядок призову на військову службу під час мобілізації в умовах воєнного стану.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-ХІІ (далі - Закон № 3543-XII).
Статтею 23 Закону № 3543-ХІІ для деяких категорій громадян встановлена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.
Відповідно до пункту 3 частини першої цієї статті, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
18.05.2024 набрав чинності Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 (далі - Порядок №560), який визначає алгоритм отримання військовозобов`язаними особами відстрочки.
Відповідно до пунктів 56-57 Порядку №560 відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону №3543-ХІІ.
Для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі: голова комісії - керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу); члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).
Згідно з пунктом 58 Порядку №560 за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу (військовозобов`язані СБУ чи розвідувальних органів - голові Комісії в Центральному управлінні або регіональному органі СБУ чи відповідному розвідувальному органі) за місцем перебування на військовому обліку заяву за формою згідно з додатком 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5.
За наявності технічної можливості відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період може оформлятися та надаватися автоматично у разі створення запиту на її оформлення військовозобов`язаним через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз (банків) даних, які підтверджують, що військовозобов`язаний має право на відстрочку з підстав, визначених статтею 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію (пункт 59 Порядку №560).
Відповідно до пункту 60 Порядку №560 комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади, інших державних органів для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів. Орган державної влади, інший державний орган здійснює розгляд відповідного запиту протягом п`яти робочих днів з дати його отримання.
Підтвердження достовірності та/або перевірка відомостей, зазначених у заяві, здійснюються шляхом електронної інформаційної взаємодії Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів з іншими державними реєстрами або базами (банками) даних.
Комісія зобов`язана розглянути отримані заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи календарних днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом дня, наступного за днем отримання інформації на запити до органів державної влади, інших державних органів.
На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.
У разі коли комісія надіслала відповідні запити до органів державної влади, інших державних органів для отримання інформації, строк розгляду заяви та документів, що підтверджують право військовозобов`язаного на відстрочку, не перевищує 15 календарних днів. У разі неотримання від органу державної влади, іншого державного органу відповіді на запит комісія не пізніше ніж на п`ятнадцятий день з дати реєстрації заяви приймає рішення на підставі поданих заявником документів. Про відсутність відповіді від органу державної влади, іншого державного органу на запит зазначається в протоколі.
Про прийняте комісією рішення заявникові повідомляється у спосіб, зазначений військовозобов`язаним у заяві про надання відстрочки, засобами телефонного, електронного або поштового зв`язку не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.
У разі позитивного рішення військовозобов`язаному видається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою згідно з додатком 6.
Про відмову у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляється письмово із зазначенням причини відмови за формою згідно з додатком 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.
До ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Отже, наведеними нормами визначено, що військовозобов`язаний має право на особисте подання на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки заяви за встановленою формою з доданими до неї документами, які підтверджують право на відстрочку, а комісії, утворені при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період зобов`язані, зокрема, вивчити отриману заяву та додані до неї документи, оцінити законність підстав для надання відстрочки, й фактично розглянути такі документи протягом семи днів з дати їх надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади. Така комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки, що оформляються протоколом. У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за встановленою формою.
Поряд із цим, у додатку 5 до Порядку № 560 наведений перелік документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Зокрема документами, що підтверджують право на відстрочку відповідно до п.3 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» є:
- свідоцтво про народження кожної дитини із зазначенням батьківства військовозобов`язаного та (або) рішення суду про встановлення факту перебування дитини (дітей) на утриманні військовозобов`язаного (за наявності), інші документи, на підставі яких у військовозобов`язаного виник обов`язок утримувати падчерку, пасинка до досягнення ними 18 років відповідно до статті 268 Сімейного кодексу України (за наявності), та один з таких документів:
- свідоцтво про шлюб з матір`ю (батьком) дітей (трьох і більше);
- рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), що є військовозобов`язаним;
- рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), що є військовозобов`язаним;
- письмовий договір між батьками про те, з ким з батьків будуть проживати діти, та про участь другого з батьків у їх вихованні;
- свідоцтво про шлюб з матір`ю (батьком) дітей (трьох і більше) та документи, які свідчать про відсутність у малолітніх, неповнолітніх падчерки, пасинка матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або про те, що такі особи не можуть з поважних причин надавати їм належне утримання (свідоцтво про смерть; витяг з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин; рішення суду про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим; вирок суду, за яким особа відбуває покарання у місцях позбавлення волі; висновок медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я чи витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, якщо зазначені мати, батько, дід, баба, повнолітні брати та сестри самі потребують постійного догляду; рішення суду про позбавлення батьківських прав матері, батька);
- інформація з Єдиного реєстру боржників про відсутність в Реєстрі відомостей про військовозобов`язаного за категорією стягнення (характером зобов`язання) «стягнення аліментів» з датою формування такої інформації не пізніше ніж за п`ять днів до дня подання заяви про надання відстрочки.
Предметом спору у цій справі є рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 , оформлене протоколом від 13.11.2025 №111, про відмову позивачу у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 3 частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІ.
Ключовим питанням, в межах спірних правовідносин є наявність у позивача права на відстрочку від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період на підставі п.3 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Даючи оцінку обґрунтованості спірної відмови відповідача суд враховує, що законодавець пов`язує право на відстрочку за п.3 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» з самим фактом перебування на утриманні військовозобов`язаного трьох і більше дітей віком до 18 років та відсутністю заборгованості по аліментах.
Досліджуючи долучені позивачем до заяви про надання відстрочки від призову документи суд вважає, що ОСОБА_1 підтвердив своє батьківство трьох дітей, а саме: стосовно ОСОБА_5 надав відповідачу свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 ; стосовно ОСОБА_4 - свідоцтво про народження серії НОМЕР_5 ; стосовно ОСОБА_3 - свідоцтво про народження серії НОМЕР_6 .
Факт утримання сина ОСОБА_4 та сина ОСОБА_3 у діючому, станом на дату звернення, шлюбі, підтверджується копією свідоцтва серії НОМЕР_7 про шлюб з їхньою матір`ю ОСОБА_7 .
Щодо першої доньки ОСОБА_5 , матір`ю якої є ОСОБА_6 , то позивач надав, на його думку, належні докази виконання обов`язку з утримання, а саме: інформацію з Єдиного реєстру боржників від 04.11.2025, відповідь Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові від 06.11.2025 №89411, з якої слідує, що виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого документа щодо стягнення аліментів з позивача на виконанні у Франківському ВДВС у м. Львові Львівського міжрегіонального управління юстиції не перебувало та не перебуває, нотаріальну заяву від 09.05.2024 про те, що мати ОСОБА_5 отримує щомісяця допомогу на утримання малолітньої дочки.
Суд зазначає, що Порядок №560 (Додаток 5) містить перелік документів, де після вимоги про надання свідоцтв про народження дітей зазначено: «... та один з таких документів: свідоцтво про шлюб з матір`ю дітей (трьох і більше)... АБО рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком, що є військовозобов`язаним... АБО інформація з Єдиного реєстру боржників про відсутність в Реєстрі відомостей про військовозобов`язаного за категорією стягнення (характером зобов`язання) «стягнення аліментів» з датою формування такої інформації не пізніше ніж за п`ять днів до дня подання заяви про надання відстрочки».
Аналіз змісту вказаних норм Порядку №560 дає підстави для висновку, що використання розділового сполучника «або» вказує на альтернативність переліку документів, що підтверджують факт утримання.
У випадку позивача, який має дітей не від єдиного шлюбу, він, на думку суду беззаперечно підтвердив факт утримання сина ОСОБА_4 та сина ОСОБА_3 свідоцтвом про шлюб з їх матір`ю.
Поряд із цим, на підтвердження утримання ОСОБА_5 (мати ОСОБА_6 ), позивач до заяви про надання відстрочки від призову надав інформацію з Єдиного реєстру боржників від 04.11.2025, відповідь Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові від 06.11.2025 №89411, з якої слідує, що виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого документа щодо стягнення аліментів з позивача на виконанні у Франківському ВДВС у м. Львові Львівського міжрегіонального управління юстиції не перебувало та не перебуває, нотаріальну заяву від 09.05.2024 про те, що мати ОСОБА_5 отримує щомісяця допомогу на утримання малолітньої дочки.
Варто також зазначити, що відповідно до пункту 60 Порядку № 560 комісія наділена повноваженням самостійно використовувати інформацію з публічних електронних реєстрів, зокрема Єдиного реєстру боржників, який є загальнодоступним. Отже, комісія мала можливість самостійно перевірити відсутність заборгованості із аліментів, не перекладаючи цей обов`язок на заявника, у випадку недостатності наданого позивачем листа Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові від 06.11.2025 №89411. Невикористання цього права при наявності сумнівів щодо повноти поданих документів є додатковим свідченням необґрунтованості спірної відмови.
Суд звертає вагу, що відсутність інформації з Єдиного реєстру боржників не було підставою для відмови у наданні відстрочки, що у свою чергу може свідчити про доведеність, на думку відповідача та у силу дискреційних повноважень, факту перебування на утриманні військовозобов`язаного доньки ОСОБА_5 , матір`ю якої є ОСОБА_6 .
У той же час суд звертає увагу, що єдиною підставою для відмови у наданні позивачу відстрочки вказано відсутність письмового договору між подружжям про те, з ким будуть проживати діти та участь другого з батьків у їх вихованні.
На переконання суду така підстава для відмови у наданні відстрочки від призову, унеможливлює використання заявником передбаченої законодавцем у додатку 5 Порядку № 560 альтернативи у виборі документів, які дозволяють підвередити наявність тих чи інших обставин.
Наведені обставини, на думку суду, є самостійною підставою для визнання протиправною відмови відповідача.
Суд звертає увагу також на те, що право на відстрочку за п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону №3543-XII пов`язане насамперед із фактом утримання трьох і більше дітей до 18 років та відсутністю заборгованості з аліментів, а не з обов`язковою наявністю конкретного виду документа з альтернативного переліку.
Відтак, вимога відповідача щодо надання письмового договору між подружжям є необґрунтованою та не відповідає суті положень ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Порядку № 560.
Суд враховує, що загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення відповідним органом конкретних підстав їх прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів їх прийняття.
Однак, шляхом співставлення зібраних по справі доказів, з урахуванням встановленого Кодексом адміністративного судочинства України обов`язку доведення правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, суд приходить висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення комісії при ІНФОРМАЦІЯ_2 , оформлене протоколом від 13.11.2025 № 111, в частині відмови у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період ОСОБА_1 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-ХІІ, оскільки прийняте рішення не відповідає критеріям, визначеним у ч. 2 ст. 2 КАС України, зокрема прийняте не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача надати позивачу відстрочку суд зазначає таке.
Перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 КАС критеріям, суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.
Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, ухвалювати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
Пунктом 11 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154, передбачено, що районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації, які надаються в установленому порядку, та проводять перевірку підстав їх надання.
Пунктом 60 Порядку № 560 визначено, що на підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.
Отже, саме відповідач в особі відповідної комісії у розглядуваній ситуації має виключну компетенцію в питаннях оформлення відстрочки від мобілізації.
Своєю чергою, як слідує із матеріалів справи, відповідач не оцінював поданих позивачем разом із заявою від 07.11.2025 про надання відстрочки документів, а лише обмежився констатацією факту подання позивачем неповного пакету документів, що суд визнав протиправним. Водночас розгляд та оцінка отриманих документів є дискреційними повноваженнями відповідача, які суд перебирати на себе не може.
Отже, адміністративний позов необхідно задовольнити частково.
З урахуванням досліджених фактичних даних в контексті вищенаведених норм, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 07.11.2025 (разом з поданими до неї документами) про надання відстрочки від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період на підставі п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-ХІІ та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні..
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить висновку про наявність підстав для задоволення позову частково.
Згідно з ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1331,20 грн підлягає стягненню на його користь з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262, 291 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задовольнити частково
Визнати протиправними та скасувати рішення комісії при ІНФОРМАЦІЯ_11 , оформлене протоколом від 13.11.2025 № 111, в частині відмови у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період ОСОБА_1 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-ХІІ.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_12 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 07.11.2025 (разом з поданими до неї документами) про надання відстрочки від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період на підставі п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-ХІІ та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн. 20 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Р.І. Кузан