1-кп/130/211/2026 
130/1444/26

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2026 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42026022130000009 від 14.01.2026, відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Жмеринка, Жмеринського району Вінницької області та жителя АДРЕСА_1 , не працюючого, з професійною технічною освітою, розлученого, військовозобов`язаного, не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.384 КК України, обвинуваченої ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки України, уродженки с.Войкове, Первомайського району, Автономної республіки Крим та жительки АДРЕСА_2 , не працюючої, з професійно - технічною освітою, одруженої, не судимої, у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.384 КК України,
також за участі сторін кримінального провадження: 
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинувачених: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
В С Т А Н О В И В:
08.06.2025 в період часу з 21:35-22:20 год. ОСОБА_3 , під час розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025020130000247 від 08.06.2025, за підозрою ОСОБА_6 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, тобто в незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно, відносно потерпілого ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні службового кабінету Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області за адресою: Вінницька область, м. Жмеринка, вул. Соборна, 46-А, будучи ознайомленим з правами та обов`язками свідка, а також попередженим про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 384 КК України, надав свідчення в статусі свідка під час його допиту 08.06.2025 та слідчого експерименту від 09.06.2025, що проводився за адресою: Вінницька область, м. Жмеринка, провул. Мокрий. 14.
В подальшому 30.10.2025 під час судового розгляду вищевказаного кримінального провадження (судова справа №130/1919/25 за обвинуваченням ОСОБА_6 ) ОСОБА_3 знаходячись в приміщенні залу судових засідань Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області, що за адресою: Вінницька область, м. Жмеринка, вул. Леся Курбаса, 6, на початку його допиту в якості свідка, головуючим суддею ОСОБА_8 попереджений про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 384 КК України, за завідомо неправдиве показання та за відмову свідка від давання показання. В той же час, ОСОБА_3 усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх кримінальну караність, діючи умисно, в супереч вимог ст. 66 КПК України, відповідно до якої одним із обов`язків свідка є давати правдиві показання, з метою перешкоджання здійсненню правосуддя, та з`ясування об`єктивної істини у справі, присягнувши говорити суду лише правду, умисно, бажаючи посприяти обвинуваченому ОСОБА_6 уникнути кримінальної відповідальності за вчинення ним тяжкого злочину, змінив дані ним показання під час досудового розслідування та надав суду завідомо неправдиве показання в частинні вживання ОСОБА_6 алкогольних напоїв того ж дня та дозволу останньому на користування автомобілем «ВАЗ - 21112» державний номерний знак НОМЕР_1 власником ОСОБА_7 , а саме заперечив факт про те, що обвинувачений ОСОБА_6 вживав алкогольні напої та взяв вказаний автомобіль без дозволу його власника.
Таким чином ОСОБА_3 надав суду завідомо неправдиві показання, які не відповідають дійсності та категорично відрізняються із попередніми показами наданими як на досудовому розслідуванні 08.06.2026 та під час слідчого експерименту від 09.06.2025, і які надані суду 30.10.2025.
Суд кваліфікує дії ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України, тобто завідомо неправдиве показання свідка, поєднане зі штучним створенням доказів захисту.
Крім того, 09.06.2025 в період часу з 13:40-14:50 год. ОСОБА_4 , під час розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025020130000247 від 08.06.2025, за підозрою ОСОБА_6 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, тобто в незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно, відносно потерпілого ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні службового кабінету Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області за адресою: Вінницька область, м. Жмеринка, вул. Соборна, 46-А, будучи ознайомленою з правами та обов`язками свідка, а також попередженою слідчим про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 384 КК України, надала свідчення в статусі свідка під час її допиту 09.06.2025 та слідчого експерименту від 09.06.2025, що проводився за адресою: Вінницька область, м. Жмеринка, провул. Мокрий, 14.
В подальшому. 30.10.2025 під час судового розгляду вищевказаного кримінального провадження (судова справа №130/1919/25 за обвинуваченням ОСОБА_6 ) ОСОБА_4 знаходячись в приміщенні залу судових засідань Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області, за адресою: Вінницька область, м. Жмеринка, вул. Леся Курбаса. 6. на початку її допиту в якості свідка, головуючим суддею ОСОБА_8 попереджена про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 384 КК України, за завідомо неправдиве показання та за відмову свідка від давання показання. В той же час, ОСОБА_4 усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх кримінальну караність, діючи умисно, в супереч вимог ст. 66 КПК України, відповідно до якої одним із обов`язків свідка є давати правдиві показання, з метою перешкоджання здійсненню правосуддя, та з`ясування об`єктивної істини у справі, присягнувши говорити суду лише правду, умисно, бажаючи посприяти обвинуваченому ОСОБА_6 уникнути кримінальної відповідальності за вчинення ним тяжкого злочину, змінила дані нею показання під час досудового розслідування та надала завідомо неправдиві показання суду в частинні вживання ОСОБА_6 алкогольних напоїв 08.06.2025 та дозволу останньому на користування автомобілем «ВАЗ - 21112» державний номерний знак НОМЕР_1 власником ОСОБА_7 , а саме заперечила факт про те, що обвинувачений ОСОБА_6 вживав алкогольні напої та взяв вказаний автомобіль без дозволу його власника.
Таким чином, ОСОБА_4 надала суду завідомо неправдиві показання, які не відповідають дійсності та категорично відрізняються із попередніми показами наданими як на досудовому розслідуванні 09.06.2026 та під час слідчого експерименту від 09.06.2025 і які надані суду 30.10.2025. 
Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України, тобто завідомо неправдиве показання свідка, поєднане зі штучним створенням доказів захисту.
Виходячи з аналізу норм ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.
Згідно із ст.8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права.
Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.8 КПК України).
Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Виходячи з аналізу частини 2 статті 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).
Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Так, обвинувачений ОСОБА_3 , будучи допитаним під час судового розгляду, в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому злочині, який передбачений ч.2. ст.384 КК України і викладений в обвинувальному акті від 29.04.2026 року, щиро розкаявся, просив його суворо не карати. Суду показав, що злочин вчинив за обставин, викладених вище, а саме 30.10.2025 року перебуваючи у судовому засіданні, при розгляду кримінальної справи щодо підозрюваного ОСОБА_6 , за проханням останнього надав суду неправдиві відомості, аби суд пом`якшив йому покарання.
Обвинувачений ОСОБА_3 виявляє жаль з приводу вчиненого злочину, запевнив суд, що готовий нести покарання за вчинений злочин і в подальшому не вчинятиме злочинів.
Також, обвинувачений ОСОБА_4 будучи допитаною під час судового розгляду, в повному обсязі визнала свою провину в інкримінованому їй злочині, який передбачений ч.2. ст.384 КК України і викладений в обвинувальному акті від 29.04.2026 року, щиро розкаялася, просила її суворо не карати. Суду показала, що злочин вчинила за обставин, викладених вище, а саме 30.10.2025 року перебуваючи у судовому засіданні, при розгляду кримінальної справи щодо підозрюваного ОСОБА_6 , за проханням останнього надала суду неправдиві відомості, аби суд пом`якшив йому покарання.
Обвинувачена ОСОБА_4 , виявляє жаль з приводу вчиненого злочину, запевнила суд, що готова нести покарання за вчинений злочин і в подальшому не вчинятиме злочинів.
Прокурор Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_5 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.
Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.
Враховуючи те, що обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в повному обсязі визнали свою провину в інкримінованому їм злочині, який передбачений ч.2 ст.384 КК України і викладений в обвинувальному акті від 29.04.2026 року, та беручи до уваги думки прокурора ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. 
При цьому суд з`ясував, чи правильно обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розуміють зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності їх позиції у суду немає.
Суд також роз`яснив обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що при таких обставинах вони позбавляються права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.
Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.
За таких обставин, виходячи з аналізу обвинувального акту, допитавши обвинуваченних, вивчивши матеріали справи, що характеризують їх особи, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчинені інкримінованого їм злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
Слід зазначити, що у своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Так, оцінюючи всі досліджені у судовому засіданні докази, суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням, на підставі всебічного, повного й неупередженого дослідження усіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору взаємозв`язку й достатності для прийняття відповідного процесуального рішення, «поза розумним сумнівом» дійшов висновку про вчинення обвинуваченими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 завідомо неправдивого показання свідка, поєднане зі штучним створенням доказів захисту, а тому їх дії вірно кваліфіковані за ч.2 ст.384 КК України. 
Відповідно до ст.65 КК України та роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з послідуючими змінами), суд призначає покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином не тяжким, особу обвинуваченого.
Так, обвинувачений ОСОБА_3 на обліку в психіатра та на обліку в нарколога не значиться, місцем проживання характеризується з посередньої сторони, щиро покаявся, злочин вчинив вперше, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. Ці обставини суд відносить до обставин, які пом`якшують покарання.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 судом не встановлено.
З урахуванням обставин, що пом`якшують покарання та з урахуванням відсутності обтяжуючих покарання обставин, особи ОСОБА_3 , загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що він щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, рашіне до кримінальної відповідальності не притягувався суд приходить до переконання, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання й звільнення його на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням, але за умови контролю за його поведінкою – встановленням йому іспитового строку з покладенням на нього обов`язків, визначених ст.76 КК України.
Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_4 , покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є не тяжким злочином та особу обвинувачену.
Так, обвинувачена ОСОБА_4 щиро розкаялася у вчиненому, давав правдиві покази відносно себе, на обліку в психіатра та на обліку в нарколога не значиться, посередньо характеризується за місцем проживання, злочин вчинила вперше. Ці обставини суд відносить до обставин, які пом`якшують покарання.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 судом не встановлено. 
Враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особу обвинувачену, обставини справи, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченої можливе без ізоляції від суспільства та про можливість виправлення обвинуваченої без відбування покарання й звільнення її на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням, але за умови контролю за її поведінкою – встановленням їй іспитового строку з покладенням на нею обов`язків, визначених ст.76 КК України.
Цивільний позов, речові докази та судові витрати у данному кримінальному провадженні не заявлявся та відсутні.
Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 запобіжного заходу, підстав для його обрання – немає.
Керуючись статтями 373, 374 КПК України, суд, 
У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.384 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину.
Початок іспитового строку обчислювати з моменту проголошення вироку.
Відповідно до п.п. 1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_3 такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не застосовувати.
ОСОБА_4 визнати винуватою у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.384 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки;
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо вона протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину.
Початок іспитового строку обчислювати з моменту проголошення вироку.
Відповідно до п.п. 1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на засуджену ОСОБА_4 такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не застосовувати.
Згідно зі ст.ст.376,392, 393, 395, 532 КПК України вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили. 
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1