Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 червня 2026 р. № 520/10093/26
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ольги Горшкової, розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом Комунального підприємства "Харківспецбуд" до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування постанови, припису, -
В С Т А Н О В И В :
Комунальне підприємство "Харківспецбуд" звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:
- визнати протиправними та скасувати постанови Управління державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу № 086523 від 14.04.2026 та № 086524 від 14.04.2026.;
- визнати протиправною та скасувати припис Управління державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті щодо усунення порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт № 005795 від 14.04.2026.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що Управлінням державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті відносно Комунального підприємства "Харківспецбуд" розглянуто справу про порушення Закону України «Про автомобільний транспорт», виявленого під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) на підставі акту проведення рейдової перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № ОАР 064751 від 24.03.2026. За результатами розгляду вищезазначеної справи Управлінням винесено постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № 086523 від 14.04.2026 у сумі 17 000,00 грн та № 086524 від 14.04.2026 у сумі 51 000,00 грн, а також припис щодо усунення порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт № 005795 від 14.04.2026. Зазначає, що оскаржувані постанови та припис є необґрунтованими, протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки позивач не є автомобільним перевізником, не надає послуг з перевезення вантажів та не укладав будь-яких договорів на перевезення вантажів. Приписи Положення, зокрема і п. 6.1, яким встановлено обов`язок встановлення контрольного пристрою тахографу для транспортних засобів масою понад 3,5 тонн не можуть бути поширені на Позивача, який не є автомобільним перевізником у розумінні Закону. Просив позов задовольнити та скасувати оскаржувані рішення. 
Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов, а позивачеві - відповідь на відзив.
Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначив, що у ході перевірки транспортного засобу марки КОБАЛЬТ, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , встановлено, що він належить позивачу та використовується останнім у господарській діяльності. На момент проведення перевірки встановлено, що: відсутні тахокарти або роздруківка даних роботи водія з тахографа (транспортний засіб не облаштовано тахографом); відсутня товарно-транспортної накладної встановленої форми на вантаж або інший визначений законодавством документ; виявлено перевезення вантажу з перевищенням вагових норм, а саме: навантаження на загальну масу 38,60 т при нормативно допустимій 26,00 т, навантаження на задню здвоєну вісь 29,70 т при нормативно допустимій 18,00 т, перевищення складає 65,00 %, чим порушено вимоги пункту 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001. У зв`язку з виявленням вищезазначеного порушення, було складено акт №ОАР 064751 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 24.03.2026. Процедура повідомлення та розгляд справи відповідачем дотримана. Позивач у розумінні приписів Закону України «Про автомобільний транспорт» був перевізником у розглядуваному випадку, з огляду на визначенням його перевізником у накладній та приналежності на праві користування транспортного засобу. Зважаючи на зазначене, Управлінням правомірно було винесено припис та постанови, у зв`язку чим, просив відмовити у задоволенні позову. 
Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Суд, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, зазначає наступне.
Судом встановлено, що на підставі Закону України «Про автомобільний транспорт», Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006, на підставі направлення на перевірку Управління державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях № ЕНР 000506 від 20.03.2026, 24.03.2026 співробітниками Відділу проводилась рейдова перевірка на а/д М-03, 471 км.
Так, співробітниками Управління був перевірений транспортний засіб марки КОБАЛЬТ, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 .
У ході перевірки зазначеного транспортного засобу було встановлено, що він належить Комунальному підприємству "Харківспецбуд" та використовується останнім у господарській діяльності.
На момент проведення перевірки встановлено: відсутні тахокарти або роздруківка даних роботи водія з тахографа (транспортний засіб не облаштовано тахографом); відсутня товарно-транспортної накладної встановленої форми на вантаж або інший визначений законодавством документ; виявлено перевезення вантажу з перевищенням вагових норм, а саме: навантаження на загальну масу 38,60 т при нормативно допустимій 26,00 т, навантаження на задню здвоєну вісь 29,70 т при нормативно допустимій 18,00 т, перевищення складає 65,00 %, чим порушено вимоги пункту 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001.
На підставі пункту 13 Порядку № 1567, у зв`язку з виявленими під час здійснення габаритно-вагового контролю невідповідності фактичних габаритних параметрів нормам та правилам, контролюючими особами Управління, було складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № ОАВ 005149 від 24.03.2026 та на підставі пункту 4 Порядку взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, затвердженого спільним наказом Міністерства інфраструктури України та Міністерства внутрішніх справ України №1007/1207 від 10.12.2013 складено довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю № 0052803 від 24.03.2026, які отримані водієм.
У зв`язку з виявленням вищезазначеного порушення, було складено акт № ОАР 064751 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 24.03.2026, зі змістом якого водій ознайомлений, підписавши останній, зазначивши про свою незгоду.
За результатами розгляду вищезазначеної справи Управлінням винесено постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № 086523 від 14.04.2026 у сумі 17 000,00 грн та № 086524 від 14.04.2026 у сумі 51 000,00 грн, а також припис щодо усунення порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт № 005795 від 14.04.2026. 
Позивач, вважаючи протиправними оскаржувані рішення, звернувся з даним позовом до суду, позивач звернулась до суду з відповідними позовними вимогами.
Суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам, зазначає наступне.
Частиною 2 статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні правовідносини врегульовані Законом України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 за №2344-ІІІ, "Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі)", затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006, "Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів", затверджене наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 за №340, а також затвердженою наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 за №385 "Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті".
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначено Законом України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 за №2344-III (надалі по тексту також Закон №2344-ІІІ).
Відповідно до частини 12 статті 6 Закону №2344-ІІІ, державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
В силу частини 7 статті 6 Закону України "Про автомобільний транспорт", центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, серед інших: державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті; контроль за дотриманням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах.
Приписами частини 14 статті 6 Закону України №2344-ІІІ визначено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Згідно із частинами 17-20 статті 6 коментованого Закону, рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.
У разі проведення позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі) автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.
Під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, мають право: використовувати спеціалізовані автомобілі; використовувати спеціальне обладнання, призначене для перевірки дотримання водіями норм режиму праці та відпочинку; супроводжувати транспортний засіб, що має ознаки порушення нормативів вагових або габаритних параметрів, до найближчого місця зважування (на відстань не більше 50 кілометрів) для здійснення габаритно-вагового контролю, а також забороняти подальший рух такого транспортного засобу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України; здійснювати габаритно-ваговий контроль транспортних засобів; використовувати стаціонарні або пересувні пункти габаритно-вагового контролю; використовувати засоби фото- і відеофіксації процесу перевірки, у тому числі в автоматичному режимі; у разі виявлення порушень законодавства щодо габаритно-вагового контролю під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) копіювати, сканувати документи, які пред`являють водії транспортних засобів під час проведення такої перевірки, та використовувати їх як доказ під час розгляду справ про порушення законодавства; здійснювати опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення адміністративного правопорушення, свідками якого вони були або могли бути.
Автомобільні перевізники, їх уповноважені особи (водії), автомобільні самозайняті перевізники, суб`єкти господарювання, які надають автостанційні послуги, мають право фіксувати процес проведення планової, позапланової або рейдової перевірки (перевірки на дорозі) засобами фото- і відеотехніки, не перешкоджаючи проведенню таких перевірок.
Змістом абзацу 4 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 за №442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" утворено Державну службу України з безпеки на транспорті, реорганізувавши шляхом злиття Державну інспекцію з безпеки на морському та річковому транспорті, Державну інспекцію з безпеки на наземному транспорті.
Пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 за №103 (надалі по тексту також Положення №103), визначено, що Державна служба України з безпеки на транспорті (надалі по тексту також Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури України і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
Укртрансбезпека в силу вимог підпунктів 2, 19 пункту 5 Положення №103 відповідно до покладених на неї завдань, зокрема: здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті; здійснює контроль за додержанням перевізниками вимог режиму праці та відпочинку, що здійснюють перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.
Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи (пункт 8 Положення №103).
Відтак, саме на Укртрансбезпеку покладені повноваження щодо реалізації державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування.
Рейдова перевірка (перевірка на дорозі) - перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо дотримання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт (стаття 1 Закону України "Про автомобільний транспорт").
Процедура проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт визначена "Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі)", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 за №1567, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, з урахуванням змін, внесених постановами Кабінету Міністрів України за №141 від 07.02.2025, за №272 від 07.03.2025 (надалі по тексту також Порядок №1567).
Рейдовим перевіркам підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України (пункт 2 Порядку №1567).
Відповідно до пункту 5 Порядку №1567, під час проведення рейдової перевірки перевіряється дотримання автомобільними перевізниками та водієм вимог законодавства про автомобільний транспорт.
Вичерпний перелік питань щодо дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт, який перевіряється під час проведення рейдової перевірки посадовими особами, розробляється Укртрансбезпекою і затверджується Мінрозвитку.
Так, наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 16.04.2025 за №703 затверджено "Вичерпний перелік питань щодо дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт, який перевіряється під час проведення рейдової перевірки посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті" (надалі по тексту також Перелік №703).
Згідно пункту 1 розділу ІІ "Вантажні перевезення. Перевезення вантажів у внутрішньому сполученні" коментованого Переліку, під час проведення рейдової перевірки посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті перевіряється наявність та надання водієм для перевірки документів, на підставі яких виконується перевезення, а саме: 1) посвідчення водія відповідної категорії; 2) реєстраційні документи на транспортний засіб; 3) товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документом на вантаж; 4) протокол перевірки технічного стану транспортного засобу; 5) договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; 6) для вантажних автомобілів з повною масою понад 3,5 тонни: картку водія або інформацію з діючого та повіреного тахографа (заповнені реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв - тахокарти у кількості, встановленій ЄУТР), або бланк підтвердження діяльності, або у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом - роздруковану на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водія (водіїв); 7) для вантажних автомобілів з повною масою до 3,5 тонн включно: індивідуальну контрольну книжку водія або копію графіка змінності водіїв, або картку водія, або інформацію з діючого та повіреного тахографа (заповнені реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв - тахокарти у кількості, встановленій ЄУТР), або у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом - роздруковану на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водія; 8) санітарна книжка водія (експедитора), зайнятого перевезенням харчових продуктів, із результатами медичного огляду; 9) у разі перевезення небезпечних вантажів: свідоцтво про допущення транспортних засобів до перевезення визначених небезпечних вантажів; свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі; письмова інструкція на випадок аварії або надзвичайної ситуації відповідно до Європейської Угоди про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів, до якої Україна приєднана відповідно до Закону України від 02 березня 2000 року №1511-III "Про приєднання України до Європейської Угоди про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів (ДОПНВ)".
Окрім цього, як визначено Переліком №703, перевірці підлягає наступне: дотримання водієм вимог праці та відпочинку (пункт 2 розділу ІІ); оснащення колісного транспортного засобу вогнегасником (пункт 3 розділу ІІ); виконання приписів щодо усунення порушень вимог законодавства України про автомобільний транспорт (пункт 4 розділу ІІ); належне кріплення вантажів (ременями, ланцями, розтяжками, тросами, розпірними перекладинами, якірними рейками (балками), сітками тощо) […] (пункт 5 розділу ІІ); дотримання вимог до перевезень вантажів, які швидко псуються, сипучих вантажів без тари, вибухових, займистих, їдких та отруйних речовин (пункт 6 розділу ІІ); наявність відповідної ліцензії на господарську діяльність з надання послуг з перевезення небезпечних вантажів (пункт 7 розділу ІІ); дотримання вимог габаритних та/або вагових обмежень (пункт 8 розділу ІІ).
У разі виявлення в ході рейдової перевірки транспортного засобу порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою, яка провела перевірку, складається акт проведення рейдової перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом за формою згідно з додатком 2 (далі акт проведення перевірки) (пункт 13 Порядку №1567).
Як встановлено пунктами 14-15 Порядку №1567, акт проведення перевірки, акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних параметрів, акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів складаються у письмовій формі (паперовій або електронній формі). Акти в електронній формі можуть бути роздруковані, зокрема у вигляді стрічки, за допомогою спеціальних технічних пристроїв із зазначенням відомостей, передбачених формою відповідного акта.
Копія акта проведення перевірки, акта про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних параметрів, акта про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів видається водію транспортного засобу (за винятком відмови від їх отримання), про що посадова особа робить в актах відповідні записи, а у разі відмови водія транспортного засобу від отримання, копія акта проведення перевірки надсилається автомобільному перевізнику або уповноваженій ним особі.
Окрім цього, у силу вимог пункту 16 Порядку №1567, матеріали, складені за результатами рейдової перевірки, формуються у справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт (далі справа про порушення) та розглядаються керівником або заступником керівника територіального органу Укртрансбезпеки в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою автомобільного перевізника або його уповноваженої особи) протягом двох місяців з дня його виявлення.
Відповідно до пунктів 17, 19-20 Порядку №1567, справа про порушення розглядається у присутності автомобільного перевізника або уповноваженої ним особи. Про час і місце розгляду справи про порушення автомобільному перевізнику або його уповноваженій особі повідомляється не пізніше ніж за сім календарних днів до дня розгляду особисто під підпис чи шляхом надсилання повідомлення засобами поштового зв`язку (рекомендованим листом з повідомленням про вручення) або на адресу електронної пошти (за наявності) з урахуванням вимог Закону України "Про адміністративну процедуру". У разі неявки автомобільного перевізника або його уповноваженої особи справа про порушення розглядається без їх участі.
Частиною 5 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", передбачено, що розглядати справи про накладення адміністративно-господарських штрафів за порушення, зазначені у цій статті, мають право посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті.
Отже, за результатами розгляду справи про порушення керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник за наявності порушень вимог законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за які передбачена частиною першою статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", виносить постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу за формою згідно з додатком 5 (пункт 19 Порядку №1567).
При цьому, згідно пункту 20-21 Порядку №1567 постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу, постанова про закриття справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт та припис виносяться у паперовій або електронній формі (за наявності технічної можливості). Постанова чи припис, складені в електронній формі, роздруковуються, зокрема у вигляді стрічки, за допомогою спеціальних технічних пристроїв із зазначенням відомостей, передбачених формами постанови та припису.
Копія постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, постанови про закриття справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт не пізніше ніж протягом трьох робочих днів після її винесення вручається автомобільному перевізнику або уповноваженій ним особі під підпис або надсилається засобами поштового зв`язку (рекомендованим листом з повідомленням про вручення) чи на адресу електронної пошти (за наявності).
Постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу, постанова про закриття справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт набирає чинності з дня доведення її копії до автомобільного перевізника або уповноваженої ним особи. Копія постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, постанови про закриття справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт вважається доведеною до автомобільного перевізника або уповноваженої ним особи з дня її вручення або отримання поштового повідомлення про вручення, або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення, а у разі надсилання на адресу електронної пошти - на п`ятий календарний день з дня її надсилання (пункт 22 Порядку №1567).
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.
Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Обгрунтовуючи безпідставності притягнення позивача до відповідальності за порушення абз. 3 та абз. 17 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» в позовній заяві, що позивач не є перевізником у розумінні ч. 1 ст. 33 Закону України «Про автомобільний транспорт».
З цього приводу суд зазначає наступне.
Так, як було зазначено, відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; водій особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.
Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.
Зі змісту ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» слідує, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення, якими для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Верховним Судом у постанові від 19.10.2023 у справі № 640/27759/21 зазначено, що в контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити із того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.
Основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.
Натомість, нові докази, які подають заінтересовані особи, зокрема до суду, який розглядає відповідний спір, після визначення контролюючим органом належного перевізника та його притягнення до адміністративної відповідальності мають оцінюватися з розумною критикою та із чітким застосуванням критеріїв належності, допустимості, достовірності та достатності таких нових доказів, а також їх взаємозв`язку із документами, які були надані контролюючому органу в момент перевірки.
Повертаючись до фактичних обставин справи, судом встановлено, що посадовими особами Управління державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті, відповідно направлення за №ЕНР000506 від 20.03.2026, 24.03.2026 здійснено рейдову перевірку на автодорозі М-03 Київ-Харків-Довжанський 471 км транспортного засобу марки КОБАЛЬТ, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 на предмет дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень вантажів.
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , автомобіль марки КОБАЛЬТ, 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , належить на праві власності КП "Муніципальна дорожня компанія Харківспецбуд". 
Вищезгаданим транспортним засобом керував водій ОСОБА_1 , на підставі посвідчення водія серії НОМЕР_3 , виданого 31.10.2017.
За результатами перевірки відповідачем складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № ОАВ 005149 від 24.03.2026, в якому зафіксовано порушення ст. 34, 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» – при перевезенні вантажу на момент проведення перевірки у водія відсутні документи, на підставі яких виконується вантажне перевезення, а саме товарно-транспортної накладної встановленої форми або інший визначений законодавством документ на вантаж, що передбачено п. 11.1 Правилами перевезення вантажів автомобільний транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997; відсутність у т/з з повною масою більше 3500 кг встановленого контрольного пристрою тахографа відповідно до п. 6.1 Положення, та відсутність заповнених тахокарт у кількості, передбачених ЄУТР або роздруківки даних роботи з повіреного цифрового тахографа згідно з п. 3 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографі) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 385 від 24.06.2010; фактична повна маса 38,6 тонн, перевищення встановлених законодавством вагових норм понад 30 % при перевезенні подільного вантажу, а саме 65 %.
Також, відповідачем складено акт № ОАВ 005149 від 29.03.2026 про перевищення транспортним засобом нормативно-вагових параметрів та довідку № 0052803 від 24.03.2026 про результати здійснення габаритно-вагового контролю. 
Відповідач листом за №24420/40.1/24-26 від 31.03.2026 повідомив власника вказаного транспортного засобу КП "Харківспецбуд" про дату розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, яка призначена до розгляду на 14.04.2026 з 9:00 до 10:00 та попередив, що у випадку відмови прибути, розгляд справи відбудеться за відсутності сторони. 
Позивачем подано заперечення від 10.04.2026 № 187-90/26 на акт проведення перевірки № ОАР 064751 від 24.03.2026.
За результатами розгляду акту, 14.04.2026 відповідачем винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 086523, якою за порушення статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» до позивача на підставі абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» накладено штраф у розмірі 17000 грн, а також постанову № 086524, якою за порушення пункту 22.5 ПДР затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306 допозивача на підставі абзацу 17 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» накладено штраф у розмірі 51000 грн.
Крім того, за цим же актом відповідачем винесено припис щодо усунення порушення законодавства про автомобільний транспорт № 005795 від 14.04.2026, яким запропоновано позивачу вжити заходи щодо облаштування транспортного засобу марки КОБАЛЬТ, державний номерний знак НОМЕР_1 , діючим та повіреним тахографом.
Суд зазначає, що права, обов`язки і відповідальність власників автомобільного транспорту - перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів замовників визначено Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України 14.10.1997 № 363.
Згідно з розд. 1 Правил № 363 перевізник - фізична або юридична особа - суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.
Товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.
Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.
Крім того, за визначенням, наведеним у Законі України «Про автомобільний транспорт» та Правилах № 363 автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
При чому, законодавством не передбачено заборона визначення у документах одного і того самого підприємства в якості «перевізника» та «вантажоодержувача» тощо.
Тобто, здійснення перевезення вантажів може здійснюватися і за власний кошт, та не залежати від факту укладення/ не укладення договору перевезення.
Комунальне підприємство "Харківспецбуд", є комунальним підприємством, основним видом діяльності якого за КВЕД є: 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель, інші види діяльності: Підготовчі роботи на будівельному майданчику, Електромонтажні роботи, Монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування, Інші будівельно-монтажні роботи, Установлення столярних виробів, Покрівельні роботи, Інші спеціалізовані будівельні роботи, н.в.і.у., Комплексне обслуговування об`єктів, Загальне прибирання будинків, Інша діяльність із прибирання будинків і промислових об`єктів, Інші види діяльності із прибирання, Надання ландшафтних послуг, Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням, Неспеціалізована оптова торгівля, Роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах, Вантажний автомобільний транспорт, Складське господарство, Діяльність готелів і подібних засобів тимчасового розміщування, Діяльність засобів розміщування на період відпустки та іншого тимчасового проживання, Діяльність інших засобів тимчасового розміщування, Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, Управління нерухомим майном за винагороду або на основі контракту.
В межах статутної діяльності, між gозивачем та Комунальним підприємством «ЦЕНТРАЛЬНИЙ ПАРК» (pамовник) укладено договір про закупівлю послуг № 180226/1 від 18.02.2026.
Відповідно до п. 1.1 Договору, Позивач зобов`язується надати Замовнику послуги з прибирання та утримання в чистоті території pамовника, а pамовник – прийняти і оплатити такі послуги. Кількісні характеристики наданих за договором послуг та їх вартість, період, визначені в протоколі узгодження договірної ціни (додаток № 1), що є невід`ємною частиною договору (протокол).
Протоколом передбачено вид послуг: механізоване прибирання території замовника. Орієнтовна кількість 370 машина/годин. Однією з вимог до техніки є самоскид КОБАЛЬТ АС-3257/1 або еквівалент, допустиме навантаження до 35 тон.
В протоколі наведено калькуляцію, в якій розраховано вартість машина/ годин роботи, зокрема, самоскиду КОБАЛЬТ АС-3257/1.
Позивач, із залученням водія підприємства – ОСОБА_1 , що перебуває у трудових відносинах із позивачем, з метою здійснення статутної господарської діяльності, надавав замовнику послуги, що підтверджується Подорожнім листом вантажного автомобіля № 1873 від 24.03.2026.
Поряд із тим, як вбачається із подорожнього листа вантажного автомобіля № 1873 від 24.03.2026 позивач здійснював перевезення ґрунту з пер. Шевченко, 38 до вул. Сумська, 81. 
Таким чином, суд дійшов висновку, що сам факт укладення договору на механізоване прибирання території не свідчить про те, що всі дії, які виконувались позивачем у межах такого договору, є виключно послугами з прибирання території, оскільки з наявного в матеріалах справи подорожнього листа вбачається, що транспортний засіб здійснював перевезення ґрунту з провулку Шевченка, 38 до району вулиці Сумської, 81, тобто фактично виконував транспортування вантажу між двома різними локаціями. 
Отже, переміщення ґрунту з одного місця до іншого не є процесом прибирання території як таким, а становить окрему транспортну операцію, пов`язану з перевезенням вантажу автомобільним транспортом.
Крім того, за визначенням, наведеним у Законі України "Про автомобільний транспорт" та Правилах № 363 автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Водночас законодавством не передбачено заборона визначення у документах одного і того самого підприємства в якості "перевізника" та "вантажоодержувача" тощо.
Тобто, здійснення перевезення вантажів може здійснюватися і за власний кошт, та не залежати від факту укладення/ не укладення договору перевезення.
З огляду на обсяг наданих під час здійснення перевірки доказів, відповідно до яких користувачем транспортного засобу є позивач, який здійснював перевезення вантажу, то очевидним є висновок про те, що саме він є суб`єктом відповідальності як перевізник у розумінні вищенаведених вимог Закону України "Про автомобільний транспорт".
Більш того, перевезення вантажів дорогами загального користування для власних потреб неможливе, з огляду на завдання, яке постає перед особами, що перевіряють - організація безпечної праці, ефективний контроль за роботою водіїв транспортних засобів та безпека руху.
Таким чином, позивач у розумінні приписів Закону України "Про автомобільний транспорт" був перевізником в межах вказаних спірно-правових відносин.
Згідно з розділом 1 Правил № 363 перевізник - фізична або юридична особа - суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.
Товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.
Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.
Аналогічні висновки містить постанова Верховного Суду від 10.10.2024 по справі №420/15732/22.
Верховний Суд, аналізуючи у постанові від 19.10.2023 у справі № 640/27759/21 законодавство, що врегульовують спірні правовідносини зазначив, що в контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити із того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.
Верховний Суд зауважив, що основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.
У постанові від 22.02.2023 у справі № 240/22448/20 Верховний Суд, вирішуючи питання щодо визначення належного суб`єкта, відповідального за порушення законодавства про автомобільний транспорт зауважував на тому, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена статтею 60 Закону № 2344-III, застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників/користувачів транспортного засобу, яким перевозиться вантаж. При цьому, автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб (адже такі дані не завжди можуть збігатися) або зі слів водія.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 12.10.2023 у справі № 280/3520/22.
Тобто, положення статті 60 Закону № 2344-III не можуть бути застосовані до особи, яка не є учасником правовідносин, щодо яких компетентним органом проводиться перевірка дотримання законодавства про автомобільний транспорт (постанова Верховного Суду від 07.12.2023 у справі № 620/18215/21)".
Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Посилання позивача на практику Верховного Суду, викладену постановах від 07.12.2023 у справі №620/18215/21, від 21.12.2023 у справі №280/2150/23 є нерелевантними, оскільки фактично стосуються відмінних в порівнянні з цією справою обставин та ґрунтуються на іншому правовому регулюванні спірних правовідносин.
Таким чином, здійснення позивачем перевезення належного йому вантажу між об`єктами не звільняє його від обов`язку дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт, у тому числі щодо наявності у водія товарно-транспортної накладної або іншого передбаченого законодавством документа на вантаж, а також щодо обов`язкового обладнання транспортного засобу тахографом або ведення індивідуальної контрольної книжки водія.
Відповідно до пункту 5 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється дотримання автомобільними перевізниками та водієм вимог законодавства про автомобільний транспорт.
Вичерпний перелік питань щодо дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт, який перевіряється під час проведення рейдової перевірки посадовими особами, розробляється Укртрансбезпекою і затверджується Мінрозвитку. Вичерпний перелік питань щодо дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт, який перевіряється під час проведення рейдової перевірки посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті, затверджений наказом Міністерства розвитку громад та територій України № 703 від 16.04.2025 (далі Вичерпний перелік).
У відповідності до пункту 1 розділу ІІ Вичерпного переліку товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документом на вантаж повинен бути в наявності та надаватися водієм транспортного засобу під час проведення рейдової перевірки.
У відповідності до пункту 1 розділу ІІ Вичерпного переліку водій вантажного автомобіля з повною масою понад 3,5 тони повинен мати та передавати інспектору під час проведення рейдової перевірки картку водія або інформацію з діючого та повіреного тахографа (заповнені реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв - тахокарти у кількості, встановленій ЄУТР), або бланк підтвердження діяльності, або у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом - роздруковану на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водія (водіїв).
Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.09.2010 за № 811/18106, затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі Положення про робочий час і час відпочинку водіїв), яке встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів та порядок його обліку.
Пунктом 1.3 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв передбачено, що вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.
За приписами пункту 1.4 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв передбачено, що вимоги цього Положення не поширюється на перевезення пасажирів чи/та вантажів, які здійснюються фізичними особами за власний рахунок для власних потреб без використання праці найманих водіїв.
Отже, позивач не є тим суб`єктом господарювання, на кого не поширюється дія Положення про робочий час і час відпочинку водіїв.
Згідно пункту 6.1 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тон повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.
Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.
За визначенням абзацу дванадцятого пункту 1.5. Положення про робочий час і час відпочинку водії, тахограф - обладнання, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їх водіїв.
Інструкція з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженою Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 385 від 24.06.2010 (далі - Інструкція № 385).
Відповідно до пунктів 1 та 2 розділу ІІ Інструкції № 385, виробники транспортних засобів здійснюють установлення тахографів згідно з вимогами законодавства. ПСТ установлюють тахографи (крім аналогових тахографів) за вибором власника транспортного засобу (замовника) та виконують роботи з його технічного обслуговування, а також виробників тахографів та транспортних засобів.
Відповідно до пункту 1 розділу ІІІ Інструкції № 385 автомобільні перевізники, водії та ПСТ використовують тахографи, тахокарти, картки до цифрових тахографів чи смарт- тахографів, зразки яких затверджено відповідно до вимог законодавства.
Відповідно до пункту 3 розділу ІІІ Інструкції № 385 використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа, у тому числі смарт-тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом або смарт-тахографом.
Отже, законодавством установлений обов`язок щодо установлення діючого та повіреного тахографа на вантажний транспортний засіб з повною масою понад 3,5 тон та наявності записів водія щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення (пункт 6.1 Положення про робочий час і час відпочинку водії та пункт 3 розділу ІІІ Інструкції № 385).
В свою чергу, вимога п.6.1 Положення №340 є імперативною, і її невиконання позивачем не повинно звільняти його від відповідальності, за умови, що транспортний засіб підпадає під вимоги п.6.1 Положення №340.
Відтак, в даному випадку, ураховуючи той факт, що повна маса транспортного засобу марки КОБАЛЬТ, державний номерний знак НОМЕР_1 , складає більше ніж 3,5 тони, останній не обладнаний тахографом, але повинен бути обладнаний діючим та повіреним тахографам.
Щодо порушення габаритно-вагового контролю суд зазначає наступне. 
Механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування визначений Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №879 від 27.06.2007 (далі Порядок № 879, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно з визначеннями, наведеними в п. 2 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.
Пунктом 3 Порядку №879 встановлено, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.
Відповідно до пунктів 16, 18 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль.
За результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.
Згідно з п. 20 Порядку № 879 за результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.
Згідно з пунктом 22.5 Правил дорожнього руху рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують: фактичної маси для автомобільних доріг державного значення: на здвоєні осі, якщо відстань між осями від 1,3 до 1,8 метра при неспарених колесах 18 т; місцевого значення - 10,5 т.
При цьому, відповідно до п. 21 Порядку № 879 у разі виявлення факту перевищення вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу під час руху без дозволу на рух або у разі здійснення руху з порушенням умов, визначених у дозволі на рух, подальший рух такого транспортного засобу забороняється до усунення порушення шляхом отримання дозволу на рух за пройдену частину маршруту або повного (часткового) перевантаження вантажу, що перевозиться в інший транспортний засіб, з подальшим підтвердженням дотримання вагових та/або габаритних параметрів, установлених законодавством, або отримання дозволу на рух на весь маршрут.
Крім того, абз. 4 п. 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 30 від 18.01.2001 допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.
Відповідно до абз. 17 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Рейдовою перевіркою транспортного засобу позивача встановлено, що фактична повна маса 38,6 тонн, перевищення встановлених законодавством вагових норм понад 30 % при перевезенні подільного вантажу, а саме 65 %.
За результатами здійснення документального габаритно-вагового контролю відповідачем складено акт № ОАВ 005149 від 29.03.2026 про перевищення транспортним засобом нормативно-вагових параметрів та довідку № 0052803 від 24.03.2026 про результати здійснення габаритно-вагового контролю.
Тобто, посадовою особою Укртрансбезпеки встановлено перевищення нормативно допустимої загальної маси транспортного засобу, встановленої п. 22.5 ПДР на 65%, а саме до 38,6 т.
Отже, доказами, наявними в матеріалах справи підтверджується порушення Комунальним підприємством "Харківспецбуд" п. 22.5 Правил дорожнього руху.
Суд зауважує, що габаритно-ваговий контроль у спірних правовідносинах здійснювався у формі документального контролю.
Згідно пп. 5-1 п. 1 Порядку № 879 документальний габаритно-ваговий контроль - визначення загальної маси транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу.
Тобто, під документальний габаритно-ваговий контроль передбачає визначення вагових параметрів транспортного засобу на підставі наданих під час перевірки документів без проведення зважування.
У зв`язку з цим відсутність результатів точного зважування, а також окремих реквізитів, притаманних саме точному габаритно-ваговому контролю (зокрема оформлення чеку зважування чи підписів двох посадових осіб), не свідчить про порушення відповідачем процедури проведення контролю, оскільки відповідні вимоги застосовуються виключно у разі проведення точного габаритно-вагового контролю.
Водночас складені за результатами перевірки акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та акт рейдової перевірки містять підпис водія, що підтверджує його ознайомлення з встановленими обставинами.
З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що відповідачем правомірно винесено постанову за порушення ст. 34, ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" та у відповідності до абзацу 3 та абзацу 17 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", застосовано у відношенні позивача адміністративно-господарський штрафи та складено припис.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.
Керуючись ст. ст. 241-246, 255, 257-258, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов Комунального підприємства "Харківспецбуд" до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування постанови, припису – залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Ольга ГОРШКОВА